КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 червня 2026 року справа №640/10987/22
Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить суд:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, викладену у листі від 09.06.2022 року №2600-0306-8/63845;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 31.05.2022 року - з дати реєстрації заяви.
В обґрунтування своїх вимог, позивач вказує, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві протиправно відмовило йому у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". На думку позивача такі дії Пенсійного органу є протиправними та такими, що порушують його право на пенсійне забезпечення, в зв`язку з чим він звернувся до суду.
Відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення учасників справи.
На виконання положень пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2825-ІХ, Окружним адміністративним судом міста Києва скеровано за належністю матеріали цієї справи до Київського окружного адміністративного суду.
За результатом автоматизованого розподілу, справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 .
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду (суддя ОСОБА_2 ) прийнято справу до провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 з посади судді Київського окружного адміністративного суду, дану справу передано на повторний автоматизований розподіл справи між суддями. Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями цю справу передано на розгляд судді Лиска І.Г.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду дану справу прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач подав до суду відзив, у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначив, що Позивачем порушено порядок звернення до контролюючого органу із заявою про призначення пенсії та зазначено, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на пенсію.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд назначає наступне.
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного Фонду України у м. Києві (Дарницький район) та отримує пенсію за віком з 30.05.2011 року і продовжує працювати на посаді вчителя фізичної культури та захисту вітчизну у середній школі І-III ступенів Деснянського району м. Києва.
Загальний страховий стаж позивача становить 47 років, 9 місяців.
Згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_1 з 1972 року працював у закладах освіти як працівник освіти на посадах вчителя, викладача, педагога. Відповідно до довідки (фора ОК-5) з реєстру застрахованих осіб - індивідуальні відомості про застраховану особу позивач продовжує працювати як працівник освіти і станом на дату звернення до відповідача спеціальний стаж позивача складає 43 роки 6 місяців.
26 травня 2022 року позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за вислугу років до Головного управління ПФУ у м. Києві згідно з Додатком 1 до порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій та просив призначити йому пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Листом від 09.06.2022 року № 2600-0306-8/63845 ГУ ПФУ у м. Києві повідомило, що позивачу необхідно особисто звернутись до пенсійних органів або через веб-портал в особистому кабінеті. Крім того, відповідач зазначив, що згідно ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даних позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, прийнятий 9 липня 2003 року (далі Закон №1058-IV в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин).
Згідно з ч.3 ст.4 Закону №1058-IV, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.
Відповідно до змісту ст. 5 Закону №1058-IV, то цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Приписами статті 8 Закону №1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), зокрема гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Статтею 1 Закону №1788-ХІІ визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 2 Закону №1788-ХІІ за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Частиною 1 ст. 7 Закону №1788-ХІІ встановлено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців.
04.06.2019 Конституційним Судом України було ухвалено рішення № 2-р/2019, яким визнано неконституційними положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (надалі - Закон №213), «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII (надалі - Закон №911).
Конституційний Суд України, ухвалюючи вищезазначене рішення № 2-р/2019, вказав, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.
Вказані норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення № 2-р/2019, тобто з 04.06.2019.
Аналіз наведеного свідчить, що з 04 червня 2019 року застосуванню підлягають положення статті 55 Закону №1788 в редакції від 09 грудня 2012 року, згідно змісту якої в редакції до внесення змін Законом № 213 та Законом № 911 право на пенсію за вислугу років мали: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909, до вислуги років зараховується робота в дошкільних навчальних закладах всіх типів на таких посадах: директори (завідуючі), вихователі-методисти, вихователі, асистенти, вихователів дошкільних навчальних закладів в інклюзивних групах, музичні керівники, вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, практичні психологи.
Аналіз наведених норм чинного законодавства (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019) свідчить, що на час виникнення спірних правовідносин підставою для призначення пенсії за вислугу років є наявність спеціального стажу роботи не менше 25 років, в т.ч. стаж роботи вихователем дошкільного навчального закладу.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1 (надалі - Порядок №22-1).
Зокрема заява, в тому числі про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр) (п.1.1. Порядку 22-1).
Заява про призначення може бути подана представником заявника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (п.1.3. Порядку №22-1).
Заява про призначення пенсії може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал) з використанням кваліфікованого електронного підпису або електронної системи BankID відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436.
Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).
Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі (п.1.9. Порядку №22-1).
Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон) (п. 1.9. порядку 22-1).
З системного аналізу положень Порядку №22-1 вбачається, що особа може подати заяву про призначення пенсії особисто або через представника через вебпортал, поштою або через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб.
Перелік документів, необхідних для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший наводяться в розділі ІІ Порядку 22-1.
Щодо наслідків подання заяви про призначення пенсії не по формі, визначеній Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (у редакції постанови Правління Пенсійного фонду України №13-1 від 07.07.2014, далі - Порядок №22-1), суд зазначає таке.
Порядком №22-1 затверджено форми заяв, в тому числі про призначення/перерахунок пенсії, із вказівкою необхідних для заповнення заявником даних.
Як вбачається із затвердженої форми, в заяві про призначення пенсії заявник повинен вказати інформацію щодо себе, в тому числі дату народження, номер телефону, адресу місця проживання (реєстрації), паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків. У заяві також зазначається вид пенсії, за призначенням якої заявник звернувся.
В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 за наслідками розгляду якої відповідачем прийнято рішення у формі листа від 09.06.2022 року №2600-0306-8/63845.
З тексту заяви ОСОБА_1 вбачається, що останній звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м Києві за призначенням пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Судом встановлено, що в поданій відповідачу заяві про призначення пенсії заявник вказав всі дані, що містяться в затвердженій Порядком №22-1 формі заяви.
До заяви позивач надав копії паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, трудової книжки.
В ході судового розгляду судом встановлено, що нормативні акти, в тому числі Закон України «Про пенсійне забезпеченням», Порядок №22-1 не містять положень про те, що подача заяви про призначення пенсії в довільній формі та/або без надання всіх необхідних документів є підставою для відмови в призначенні пенсії, а так само не передбачено за викладених обставин автоматичного розгляду зазначених заяв в порядку Закону України «Про звернення громадян», тим паче, що зі змісту заяви чітко зрозуміло цілі, задля яких заява була подана.
Ненадання ж заявником всіх необхідних документів та/або надання їх в неналежному вигляді спричиняє лише певні зобов`язання для органу пенсійного фонду щодо необхідності письмового повідомлення заявника про те, які документи необхідно подати додатково.
Відтак, суд критично ставиться до твердження Відповідача з приводу того, що Позивачем порушено порядок звернення до контролюючого органу для призначення пенсії.
Відповідно до пункту 2-1 розділу XV Закону №1058 в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон №2148), який набрав чинності 11.10.2017, право на пенсію за вислугу років мають особи, які на день набрання чинності Законом № 2148 (на 11.10.2017) мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачені статтями 52, 54, 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» п. «е» працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:
з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;
з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;
з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;
з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;
з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;
з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;
з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;
з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;
з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 №963 «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників».
Згідно даної постанови правом на пенсію за вислугу років користуються працівники, які працюють на посаді вчителя всіх спеціальностей, в тому числі інструктор з фізичної культури (фізкультури).
Статтею 62 Закону № 1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Під час обчислення розміру пенсії за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж за період роботи після 1 січня 2004 р. обчислюватиметься за даними системи персоніфікованого обліку залежно від суми сплачених страхових внесків.
Відповідно до ст. 7 Закону № 1788-XII звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується.
Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано такі обставини справи та норми чинного законодавства.
Відповідно до пункту 2-1 розділу XV Закону №1058 в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон №2148), який набрав чинності 11.10.2017, право на пенсію за вислугу років мають особи, які на день набрання чинності Законом № 2148 (на 11.10.2017) мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачені статтями 52, 54, 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
При цьому пенсія за вислугу років призначається та виплачується при звільненні з роботи, яка дає право на таку пенсію.
Відповідно до наданих позивачем документів ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного Фонду України у м. Києві (Дарницький район) та отримує пенсію за віком з 30.05.2011 року і продовжує працювати на посаді вчителя фізичної культури та захисту вітчизну у середній школі І-III ступенів Деснянського району м. Києва. Загальний страховий стаж позивача становить 47 років, 9 місяців.
Згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_1 з 1972 року працював у закладах освіти як працівник освіти на посадах вчителя, викладача, педагога. Відповідно до довідки (фора ОК-5) з реєстру застрахованих осіб - індивідуальні відомості про застраховану особу позивач продовжує працювати як працівник освіти і станом на дату звернення до відповідача спеціальний стаж позивача складає 43 роки 6 місяців (за виключення періоду строкової військової служби ( 2 роки запис №№ 4, 5 трудової книжки) та служби в органах внутрішніх справ (2 роки, 3 місяці 29 днів, запис №7).
З урахуванням встановлених фактичних обставин страви, суд дійшов висновку про наявність у позивача на час звернення до відповідача необхідного стажу для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ.
Однак, суд звертає увагу позивача, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується.
Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
Оскільки позивач, як на час звернення до відповідача, так і на час розгляду справи судом, роботу, яка дає право на пенсію за вислугу років не залишив, то пенсія йому не може бути призначена. Таке право позивач зможе реалізувати лише після звільнення.
Таким чином, суд дійшов висновку, що на момент звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у позивача був наявний достатній спеціальний стаж роботи, однак оскільки позивач по теперішній час продовжує працювати, пенсія позивачеві може бути призначена лише після звільнення з роботи.
Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем у спірних правовідносинах, було дотримано критеріїв правомірності, передбачених ч.2 ст.2 КАС України.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду докази на підтвердження правомірності своїх дій.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Враховуючи, що в задоволенні позову належить відмовити підстави розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 9, 14, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд, -
в и р і ш и в:
У задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лиска І.Г.