КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 серпня 2026 року справа № 320/43480/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.
Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі – позивач) із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» відомостей про виключення позивача з військового обліку;
- зобов`язати відповідача внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» відомості про виключення позивача з військового обліку, у зв`язку із засудженням до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, на підставі вироку Деснянського районного суду міста Києва від 13.03.2023 у справі №754/7997/17.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.03.2023 ІНФОРМАЦІЯ_1 виключив його з військового обліку на підставі пункту 6 частини шостої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із засудженням до позбавлення волі на строк 5 років за вчинення тяжкого злочину, що підтверджується записом у військово-обліковому документі. 
Разом з тим, відповідач, попри здійснене 13.03.2023 виключення позивача з військового обліку, не вніс до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідну інформацію про виключення позивача з військового обліку, чим, на думку позивача, порушив вимоги законодавства у сфері військового обліку. 
Позивач зазначає, що у зв`язку з невнесенням відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру 09.05.2025 він звернувся до відповідача із заявою про внесення до Реєстру інформації про його виключення з військового обліку. 
За результатами розгляду цієї заяви відповідач листом від 26.06.2025 №02/5335 відмовив у її задоволенні, пославшись на відсутність підстав для виключення позивача з військового обліку. 
Не погоджуючись із такою позицією, з метою досудового врегулювання спору позивач повторно звернувся до відповідача із заявою від 15.07.2025, в якій просив внести до Єдиного державного реєстру інформацію про його виключення з військового обліку. Вказану заяву відповідач отримав 16.07.2025, однак відповіді на неї станом на час звернення до суду не надав. 
Позивач вважає, що оскільки його було виключено з військового обліку ще 13.03.2023, у відповідача відсутні правові підстави для невнесення до Єдиного державного реєстру відповідних відомостей. 
На думку позивача, обов`язок щодо забезпечення достовірності та актуальності відомостей Реєстру, а також внесення відповідних змін покладений на територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. У зв`язку з викладеним позивач вважає бездіяльність відповідача щодо невнесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про його виключення з військового обліку протиправною та просить суд зобов`язати відповідача внести до Реєстру відповідні відомості.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.11.2025 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, витребувано докази у сторін.
06.04.2026 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №02/2409 від 26.03.2026. У наданому до суду відзиві відповідач зазначає, позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки на момент розгляду справи обставини, на які посилається позивач, змінилися. Відповідач зазначає, що після внесення змін Законом України №3633-IX від 11.04.2024 до статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підстави для виключення з військового обліку були змінені, а позивач, який не досяг граничного віку перебування в запасі, підлягає військовому обліку.
Також, відповідач повідомив, що згідно з актуальними даними Реєстру «Оберіг» та інформацією, що стала відома відповідачу, 16.01.2026 позивач ОСОБА_1 був взятий на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_3 . У той же день позивач пройшов військово-лікарську комісію (ВЛК), за результатами якої був визнаний придатним до військової служби. Більше того, 16.01.2026 позивач був призваний на військову службу до військової частини НОМЕР_1 , у зв?язку з чим його було знято з військового обліку як такого, що вже проходить службу.
Враховуючи наведене, відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено клопотання про закриття провадження у справі з підстав відсутності предмета спору.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.08.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі.
Інших заяв по суті справи до суду не надходило.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
Приймаючи до уваги відсутність таких клопотань з боку учасників справи, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_3 , виданим Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві 22.05.2007.
Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 13.03.2023 у справі №754/7997/17 ОСОБА_1 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною першою статті 121 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі статті 75 Кримінального кодексу України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, визначивши іспитовий строк два роки, з покладенням обов`язків, передбачених статтею 76 Кримінального кодексу України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень вирок Деснянського районного суду міста Києва від 13.03.2023 у справі №754/7997/17 набрав законної сили 13.04.2023.
Згідно з інформацією, наявною у тимчасовому посвідченні ОСОБА_1 № НОМЕР_4 , виданому 22.07.2014 ІНФОРМАЦІЯ_5 , позивача виключено з військового обліку з 13.03.2023 на підставі пункту 6 частини шостої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», про що свідчить відповідний запис, внесений ІНФОРМАЦІЯ_6 
Відповідно до наданого позивачем витягу із військово-облікового документу програмного забезпечення «Резерв+», сформованого 22.08.2025, ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку як військовозобов`язаний у ІНФОРМАЦІЯ_6 , звання відсутнє, ВОС 600256, номер в реєстрі Оберіг 020320231320609100082, дата уточнення даних 24.05.2024, військово-обліковий документ є дійсним до 22.08.2026. Адреса проживання позивача зазначена у військово-обліковому документі: АДРЕСА_1 .
20.06.2025 представник позивача, адвокат Семенюк Тетяна Миколаївна, звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_7 та ІНФОРМАЦІЯ_8 із заявою, у якій просила належним чином оформити виключення ОСОБА_1 з військового обліку та внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію про виключення останнього з військового обліку.
У відповідь на зазначену заяву ІНФОРМАЦІЯ_9 листом від 27.06.2025 №13/10706 переслав відповідь ІНФОРМАЦІЯ_7 від 26.06.2025 №02/5335.
ІНФОРМАЦІЯ_6 повідомив, що Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» у редакції, чинній на момент звернення позивача із відповідною заявою, не містить обмежень, що стосуються військового обліку військовозобов`язаних та проходження військової служби громадянами, засудженими за вчинення злочину передбаченого частиною першою статті 121 Кримінального кодексу України. У зв`язку із чим відсутні будь-які правові підстави для виключення ОСОБА_1 з військового обліку.
15.07.2025 позивач повторно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_7 із заявою про внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про виключення його із військового обліку.
Зазначена заява направлена позивачем на поштову адресу відповідача цінним листом із описом вкладення за №0314200118027 15.07.2025, та, відповідно до інформації з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження поштових відправлень, вручена одержувачу 16.07.2025.
У матеріалах справи відсутні докази розгляду відповідачем заяви позивача від 15.07.2025 та надання на неї відповіді. Відомостей про результати розгляду зазначеного звернення відповідачем до суду не надано.
Також, судом встановлено, що 16.01.2026 ОСОБА_1 був взятий на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_10 . У той же день позивач пройшов військово-лікарську комісію (ВЛК), за результатами якої був визнаний придатним до військової служби. 
16.01.2026 позивач був призваний на військову службу до військової частини НОМЕР_1 , у зв?язку з чим його було знято з військового обліку військовозобов`язаних як такого, що вже проходить службу.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення його з військового обліку, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та враховує наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).
Згідно із частиною першою статті 33 Закону №2232-ХІІ військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до частини першої статті 34 Закону №2232-ХІІ персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначений Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 (далі-Порядок №1487).
Пунктом 2 Порядку №1487 визначено, що військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до пункту 22 Порядку №1487 взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, підрозділах Служби зовнішньої розвідки здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 16.03.2017 №1951-VIII «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі - Закон №1951-VIII) єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Основними завданнями Реєстру є: 1) ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України; 2) інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період; 3) інформаційне забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку (частина перша статті 2 Закону №1951-VIII).
За приписами частин восьмої, дев`ятої статті 5 Закону №1951-VIII органами ведення Реєстру є Міністерство оборони України, районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
Таким чином, із аналізу наведених приписів чинного законодавства слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_6 є органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та повинен забезпечувати актуалізацію бази даних, які до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: 1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Таким чином, на ІНФОРМАЦІЯ_6 покладено обов`язок щодо внесення до Реєстру достовірних та актуальних відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно з частиною п`ятою статті 1 Закону №2232-ХІІ встановлено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
У межах даного спору позивач стверджує, що він був виключений з військового обліку 13.03.2023 у зв`язку із засудженням до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, однак відповідачем безпідставно не внесено до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відомості.
Як встановлено судом із матеріалів справи, у тимчасовому посвідченні ОСОБА_1 № НОМЕР_4 , виданому 22.07.2014 ІНФОРМАЦІЯ_5 , наявна інформація про виключення останнього з військового обліку з 13.03.2023 на підставі пункту 6 частини шостої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу.
Судом встановлено, що вироком Деснянського районного суду міста Києва від 13.03.2023 у справі №754/7997/17 ОСОБА_1 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною першою статті 121 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Санкцією частини першої статті 121 Кримінального кодексу України було передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Кримінального кодексу України (у редакції, чинній на момент засудження позивача) тяжким злочином визнавався злочин, за який законом передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.
Отже, злочин, передбачений частиною першою статті 121 Кримінального кодексу України, за який був засуджений позивач, відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України належить до категорії тяжких злочинів.
Надаючи правову оцінку доводам позивача суд зазначає наступне.
Підстави виключення з військового обліку наведені в частині шостій статті 37 Закону №2232-ХІІ та неодноразово зазнавали змін.
Відповідно до пункту 6 частини шостої статті 37 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній на момент винесення вироку Деснянського районного суду міста Києва від 13.03.2023 у справі №754/7997/17) було передбачено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Разом з тим суд враховує, що правовідносини щодо перебування особи на військовому обліку є триваючими. Відтак оцінка наявності чи відсутності у особи статусу військовозобов`язаного здійснюється з урахуванням законодавства, чинного на момент вирішення відповідного питання.
Законом України від 11.04.2024 №3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» статтю 37 Закону №2232-ХІІ викладено в новій редакції.
Відповідно до частини шостої статті 37 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній у момент спірних правовідносин) установлено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:
1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;
2) припинили громадянство України;
3) визнані непридатними до військової служби;
4) досягли граничного віку перебування в запасі;
5) були кандидатами для прийняття на військову службу за контрактом відповідно до частини десятої статті 20 цього Закону, але не були прийняті на військову службу за контрактом;
6) звільнені з військової служби за контрактом відповідно до підпунктів «й» або «к» пункту 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
Отже, судом встановлено, що стаття 37 зазначеного Закону зазнала змін, і чинна на момент виникнення спірних правовідносин редакція частини шостої статті 37 Закону №2232-ХІІ не передбачає такої підстави для виключення з військового обліку, як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Перелік підстав для виключення з військового обліку, визначений чинною редакцією статті 37 Закону №2232-ХІІ, є вичерпним.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що з набранням чинності змін до статті 37 Закону №2232-XII, внесеними Законом №3633-IX, позивач є таким, що підпадає під його дію як особа, щодо якої чинна редакція закону не передбачає підстав для виключення з військового обліку.
Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у Рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 №1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Єдиний виняток з цього правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України: випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Тобто дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із набранням чинності і з моментом втрати ним юридичної сили.
За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (винятки із загальних і спеціальних).
На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами правовідносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.
Верховний Суд у постанові від 09.04.2026 в справі №280/6524/24 зазначив, що «Внесення змін до законодавства, яке призводить до погіршення становища особи, може суперечити принципу незворотності дії закону в часі (стаття 58 Конституції України), якщо йдеться про ретроактивну дію закону.
Однак, у цьому випадку йдеться не про притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності, а поновлення військового обліку, що регулюється спеціальним законодавством.
Законодавець має право змінювати критерії військового обліку, якщо це відповідає національним інтересам держави.
У зв`язку із внесенням змін до Закону №2232-XII звужено коло підстав для виключення з військового обліку.
Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.
З часу набрання чинності змін до Закону №2232-XII він поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, що не досягли граничного віку перебування у запасі.».
Таким чином, у спірних правовідносинах відсутні підстави стверджувати про наявність зворотної дії закону або іншого нормативно-правового акта в часі, оскільки спірні між сторонами у цій справі правовідносини виникли після внесення відповідних змін до Закону №2232-XII.
Отже, за чинними нормами статті 37 Закону №2232-XII позивач не підпадає під категорію осіб, які можуть бути виключеними з військового обліку.
Обов`язок відповідача як органу ведення Реєстру полягає у внесенні до нього актуальних та достовірних відомостей, що відповідають чинному правовому регулюванню.
Отже, суд дійшов висновку про відсутність протиправної бездіяльності відповідача щодо невнесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення позивача з військового обліку, оскільки на момент звернення позивача до відповідача вже діяла нова редакція статті 37 Закону №2232-ХІІ, яка не передбачала засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину як підстави для виключення з військового обліку. 
Відповідно до положень частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За правилами частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в цілому.
Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень статті 139 КАС України відсутні.
Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. 

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.