Справа № 344/15469/26 
Провадження № 2-а/344/176/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого-судді Польської М.В.,
секретаря судового засідання Соляник Т.І.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування протоколу №05/138 та постанови про адміністративне правопорушення №R661813 від 30.07.2026р., - 
В С Т А Н О В И В: 
Позивач в серпні 2026 року звернувся в суд з наведеним адміністративним позовом, посилаючись на те, що 30.07.206р. позивач прийшов до ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вважає незаконним та неналежним суб`єктом, так як в ЄДРПОУ такий суб`єкт не значиться і не має процесуальної дієздатності, для уточнення даних та отримав протокол від 30.07.2026р. за №05/138 щодо притягнення до адмінвідповідальності за неявку на підставі повістки №8101002 на 15.07.2026р. Про таку повістку дізнався саме з протоколу, оскільки таку не отримував в порушення Правил №270, що є підставою скасування постанови №R661813, а також з підстав, що протокол та постанову виніс суб`єкт без процесуальної дієздатності. На ОСОБА_1 не поширюється загальна мобілізація, так як він є людиною з правами живий мужчина, він не є: національною економікою, органом місцевого самоврядування, ЗСУ, військовим формуванням, силами цивільного захисту, підприємством, установою чи організацією. Комісія по складанню протоколу не уповноважена, порядок оскарження та причини накладення не роз`яснені.
27.08.2026р. надійшов відзив на позов, в якому вимоги заперечуються повністю. ІНФОРМАЦІЯ_2 є органом військового управління, який утворений та діє на підставі Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, згідно якого районні (міські) ТЦК та СП є відокремленими структурними підрозділами відповідних ТЦК та СП областей. Тому центри ТЦК та СП за ст.235 КУпАП розглядають адміністративні справи щодо адмінправопорушень в частині порушень за ст..210, 210-1 КУпАП. Щодо суті правопорушення, то відповідачем була сформована повістка від 05.07.2026р. про виклик ОСОБА_1 на 15.07.2026р. для уточнення даних, яка надіслана рекомендованим листом на адресу реєстрації позивача, однак 13.07.2026р. повернута без вручення за відсутністю адресата, що є належним підтвердженням оповіщення за пп.2 п.41 Порядку №560. Неявка позивача 15.07.2026р. утворила об`єктивну сторону закінченого адмінправопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП. Позивач в приміщенні ТЦК та СП куди з`явився особисто 30.07.2026р. отримав протокол №05/138, ознайомився з ним, отримав роз`яснення своїх прав, зробив в ньому власноручно запис «з штрафом не згідний, порушень не вчиняв…повісток не отримував», однак підпис у протоколі відмовся поставити, що належним чином зафіксовано. Окрім того, у цей же день відбувся розгляд матеріалів та винесено оскаржувану постанову, яку позивач отримав наручно, в якій також зазначив «отримав екземпляр постанови, правопорушень не вчиняв, з штрафом не згідний». Отже процедура передбачена вимогами закону була дотримана відповідачем. При цьому, позивач сам зазначив, що він як заброньований працівник оформлений 10.07.2026р. та бронь отримав 19.07.2026р., тобто після формування повістки та неявки до ТЦК та СП на визначену дату, а отже на момент вчинення правопорушення 15.07.2026р. броні не було. Просив розглядати справ без участі.
01.09.2026р. позивач подав заяву про розгляд справи без його участі. 
Сторони у судове засідання не з`явилися.
Суд, дослідивши докази, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши у сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного.
Частинами 1, 2 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Так, згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Судом встановлено, що 30.07.2026р. постановою №R661813 у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП було встановлено, що ОСОБА_1 не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце зазначене в повістці (ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»), чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, накладено на ОСОБА_2 адміністративне стягнення на у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП у розмірі 17 000 грн. (а.с.7).
Позивач зазначив, що про повістку про виклик на 15.07.2026р. дізнався тільки 30.07.2026р. зі змісту протоколу №05/138, в день коли прийшов до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Повістку не отримував в порушення Правил №270, протокол та постанову №R661813 виніс суб`єкт без процесуальної дієздатності - ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є незаконним та неналежним суб`єктом, так як в ЄДРПОУ такий суб`єкт не значиться і не має процесуальної дієздатності, постанова. На ОСОБА_1 не поширюється загальна мобілізація, так як він є людиною з правами живий мужчина, він не є: національною економікою, органом місцевого самоврядування, ЗСУ, військовим формуванням, силами цивільного захисту, підприємством, установою чи організацією. Комісія по складанню протоколу не уповноважена, порядок оскарження та причини накладення йому не роз`яснені.
Щодо позовної вимоги про визнання протоколу незаконним, тобто оспорення даного протоколу від 30.07.2026р. за №05/138, то в цій частині адміністративне провадження підлягає закриттю, з врахуванням такого.
Згідно з пунктами 1,2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України: адміністративна справа – переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір – спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
При цьому, під рішенням чи дією розуміється владне волевиявлення суб`єкта владних повноважень, викладене за встановленою формою, спрямоване на врегулювання тих чи інших суспільних відносин, що має обов`язковий характер та породжує певні правові наслідки. 
Рішення чи дії суб`єкта владних повноважень чи суб`єкта делегованих повноважень – це юридична форма рішень чи дій цих органів, тобто офіційний письмовий документ (офіційні дії), які породжують певні правові наслідки, спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. Підставами для визнання рішення чи дій протиправними є невідповідність їх вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який прийняв це рішення чи вчинив дію. Умовою визнання акту недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача.
Як підтверджується змістом позовних вимог, позивач з висновками складеного протоколу не погоджується, вважаючи його незаконним. 
В той же час, суд звертає увагу на те, що вказаний протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства, оскільки даним протоколом лише фіксуються порушення, виявлені відповідним органом щодо дотримання особою відповідного законодавства та на підставі якого, в подальшому, може бути прийнято відповідне рішення (про притягнення особи до адміністративної відповідальності). Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення лише містить оцінку посадової особи щодо законності дій відповідного суб`єкта, але не має самостійного значення, адже безпосередньо не визначає обсягу прав та обов`язків особи, щодо якої його складено.
Це означає, що протокол про адміністративне правопорушення який просить позивач визнати незаконним не є тим рішенням суб`єкта владних повноважень, яке відповідно до статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскарженим до адміністративного суду, тому позовні вимоги про оскарження протоколу в т.ч. визнання його незаконним не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства і в цій частині слід закрити провадження у справі. 
Стосовно вимоги про визнання незаконною постанови про адміністративне правопорушення №R661813 від 30.07.2026р. та її скасування, слід зазначити наступне.
Згідно зі ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка, зокрема, повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, прийняте у справі рішення. 
Аналізуючи наведені положення законодавства, слід дійти висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, оцінити наявні докази. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в т.ч. вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.ри цьому, суд враховує, що особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку. 
У зв`язку із застосуванням даного принципу саме відповідач, як особа, що виявила факт адміністративного правопорушення, повинен довести наявність події і складу адміністративного правопорушення та винуватість особи, тобто наявність законних підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Крім того, відповідно до вимог статей 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Заперечуючи вимоги, відповідач доводив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як військовозобов`язаний.
05.07.2026р. ІНФОРМАЦІЯ_2 була сформована повістка №8101002 про виклик ОСОБА_1 на 15.07.2026р. для уточнення даних. Така повістка надіслана рекомендованим листом на адресу реєстрації позивача ОСОБА_1 , однак 15.07.2026р. повернута відправнику без вручення, за відсутністю адресата. 
30.07.2026р. був складений протокол за №05/138 про адміністративне правопорушення, який було вручено позивачу у день складання такого, так як підпис позивача на протоколі наявний , із записом власноручно «з штрафом не згідний, порушень не вчиняв, я заброньований працівник оформлений з 10.07.2026р., бронь з 13.07.2026р., ВЛК пройшов 16.07.2026р., дані внесено в оберіг, повісток не отримував».
Оскільки протокол було належним чином вручено позивачу, що свідчить як його підпис про отримання, так і пояснення та зауваження висловлені ним в протоколі власноручно, він ознайомився з ним, а отже отримав роз`яснення своїх прав, які викладені перед датою та підписом позивача, як особи, яка притягається до адмінвідповідальності, тому доводи поову про те, що йому не роз`яснено права та обовязки, а також що такий протокол складений не уповноваженою особою, відхиляються судом за недоведеністю. При цьому у змісті протоколу, який отримано було позивачем повідомлено про розгляд справи про адмінправопорушення 30.07.2026р. о 10.30год в приміщенні ТЦК та СП.
30.07.2026р. постановою №R661813 у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП було накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення на у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП у розмірі 17 000 грн., про що зазначено вище. Дана постанова також отримана позивачем про що свідчить запис «отримав екземпляр постанови 30.06.2026р., правопорушень не вчиняв, з штрафом не згідний». 
Отже процедура передбачена вимогами закону щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення була дотримана відповідачем і ним таке доведено перед судом.
Стосовно повістки про виклик позивача на 15.06.2026 року о 14.00год., виписаної 05.06.2026 року, слід зазначити наступне. 
Повістка про виклик позивача була направлена 07.07.2026р. поштовим зв`язком з повідомленням про вручення, однак не була вручена позивачу по причині відсутності адресата та повернута 15.07.2026р.. Водночас, адреса направлення повістки та адреса позивача співпадають. Отже, повістка відправлена за вірною адресою.
Так, підставою для прийняття оспорюваного рішення стало неприбуття позивача, як військовозобов`язаного, за повісткою до ТЦК та СП на конкретну дату та час для уточнення даних, хоча позивач користується, що і не заперечує відповідач, правом на відстрочку.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до вимог абзацу п`ятого частини десятої статті 1 Закону, громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Частиною 1 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Частиною 3 ст.210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.
Диспозиція вказаної норми є бланкетною та відсилає до іншого законодавства, яке зокрема регулює порядок проведення правил військового обліку.
Пунктами 28-30-3 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, що затверджений Постановою КМУ №560 від 16.05.2024, визначено таке.
Виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1) (п.28).
У повістці зазначаються: прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) і дата народження громадянина, якому адресована повістка; найменування районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіонального органу СБУ, що видав повістку; мета виклику до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ; місце, день і час явки за викликом; найменування посади, власне ім`я та прізвище, підпис посадової особи, яка видала повістку, та дата її підписання - для повісток, оформлених на бланку. Такі повістки скріплюються гербовою печаткою; прізвище та власне ім`я керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу, дата накладення кваліфікованого електронного підпису - для повісток, сформованих за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів; реєстраційний номер повістки; роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки (п.29)
Повістка може формуватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів або оформлюватися на бланку, який заповнюється представником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
У разі формування повістки за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу накладає на повістку кваліфікований електронний підпис у день її формування.
У разі оформлення повістки на бланку керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу засвідчує її особистим підписом та скріплює гербовою печаткою.
Реєстраційний номер повістки фіксується в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. (п.30).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
У відповідності до п. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Відповідно до п. 21 Порядку Проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024 , за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Згідно п. 24 цього ж Порядку, у разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
У відповідності до п. 41 Порядку, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є, у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Проте, постановою КМУ №1147 від 08.10.2024 внесено зміни до Правил надання послуг поштового зв`язку.
Відтак, у п. 82 Правил надання послуг поштового зв`язку передбачено, зокрема, що «Рекомендовані листи з позначкою «Повістка ТЦК» під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК». «Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника».
Отже, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за неявку до ТЦК необхідна сукупність обставин: 1)направлення повістки за адресою, повідомленою військовозобов`язаним під час оновлення даних чи адресою реєстрації військовозобов`язаного, та 2)відомості про спробу вручити таку повістку особі, що матиме наслідком або вручення повістки без подальшої явки, або не вручення з причин відмови отримати повістку, або з причин відсутності адресата за такою адресою. 
При цьому день явки за викликом резервіста або військовозобов`язаного з населеного пункту, що є адміністративним центром області, визначається протягом семи діб, а з інших населених пунктів - протягом десяти діб від дня надсилання повістки засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення. 
Отже, відповідачем надано докази належного повідомлення (оповіщення) військовозобовязаного ОСОБА_1 (за 7 днів до визначеної дати) про виклик до ТЦК та СП на певну дату і час саме з метою як вказано в повістці - уточнення даних. Повістка позивачу, була надіслана у відповідності вищезазначеним нормам законодавства, іншого матеріали справи не містять.
Разом з тим, як вбачається з долучених відповідачем доказів до відзиву (дані Резерв ID), позивач в даному додатку зареєстрований з наступними відомостями: дата останнього уточнення даних 09.07.2026р., дата проходження ВЛК 16.07.2026р., наявна відстрочка до 24.06.2027р..
А звідси станом на день виклику до ТЦК та СП позивача – 15.07.2026р. для уточнення даних, ним такі дані уточнено 09.07.2026р. у відповідному додатку Резерв ID. Адмінправопорушення має 4 складові: суб`єкт, суб`єктивна сторона, об`єкт, об`єктивна сторона, це відсутності одного з них, як от об`єктивної (зовнішнє вираження правопорушення: конкретна дія чи бездіяльність, час, місце, спосіб та шкідливі наслідки) та суб`єктивної складової (внутрішнє ставлення особи до вчиненого, яке виражається через вину (умисел або необережність), мотив чи мету), склад правопорушення відсутній.
Частиною 2 ст. 58 Конституції України передбачено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Згідно зі ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 року (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23.10.2018 року (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а).
Враховуючи все вищезазначене в сукупності, суд вважає, що склад правопорушення за яким притягнуто позивача до адмінвідповідальності на день складання постанови був відсутній і з цих підстав вимога про скасування постанови підлягає до задоволення.
Щодо судових витрат.
Судом встановлено, що при зверненні з позовом до суду позивачем сплачений судовий збір за розгляд справи в розмірі 1 332 грн.
Разом з тим, Конституційний Суд в рішенні від 09 вересня 2026 року у справі № 10-р(ІІ/2026) визнав такими, що відповідають Конституції України, абзац сьомий підпункту 1, підпункт 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI зі змінами, надавши їм конституційно узгоджене тлумачення, відповідно до якого ці приписи не передбачають справляння судового збору у справах про оскарження постанов про накладення адміністративного стягнення.
На підставі наведеного суд доходить висновку, що сплачений ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 332 грн. за розгляд даної справи підлягає поверненню позивачу.
Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250, 286 КАС України, суд,- 
В И Р І Ш И В :
Закрити провадження у даній справі в частині позовної вимоги про визнання протоколу незаконним, тобто оспорення даного протоколу від 30.07.2026р. за №05/138.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення №R661813 від 30.07.2026р. – задовольнити частково.
Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 у справі про адміністративне правопорушення за №R661813 від 30.07.2026р за ч.3 ст.210-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 з накладенням штрафу у розмірі 17 000 грн. та провадження у справі закрити.
Повернути ОСОБА_1 сплачений згідно з платіжною інструкцією № 61 від 06.08.2026 року судовий збір у розмірі 1 332 грн (одна тисяча триста тридцять дві гривні).
В задоволенні решта вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено та підписано 16 вересня 2026 року.

Суддя Мирослава ПОЛЬСЬКА