Справа № 369/2796/26 Головуючий в суді І інстанції - Перекупка Г.А.
Провадження № 33/824/3409/2026 Доповідач в суді II інстанції - Свінціцька О.П.

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд
в особі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Свінціцької О.П., в присутності захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Халупко С.В. (в режимі відеоконференцзв`язку), розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Києво - Святошинського районного суду Київської області від 18 травня 2026 року,
в с т а н о в и в:
Постановою судді Києво - Святошинського районного суду Київської області від 18 травня 2026 року 
ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. 
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 08 лютого 2026 року о 06 год. 43 хв. вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП, а саме: керував транспортним засобом OPEL, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Васильківській, 69, с. Новосілки Фастівського району Київської області з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку у медичному закладі та або на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу DRAGER 6820 водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1  не погоджується з оскаржуваною постановою суду першої інстанції, вважає її незаконною і необґрунтованою. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав на те, що матеріали справи не містять безперервного відеозапису, який би фіксував рух транспортного засобу, момент його зупинки, особу водія за кермом під час руху, вихід саме ОСОБА_1 з місця водія та подальший безперервний контакт працівників поліції з цією особою. Так, відеозапис починається вже після фактичної зупинки, на ньому також відсутній момент руху автомобіля, момент подачі сигналу про зупинку момент зупинки саме Opel Vectra, д.н.з.  НОМЕР_1 , перебування ОСОБА_1 за кермом під час руху та його вихід саме з місця водія, а відеозапис із реєстратора не дозволяє достовірно ідентифікувати ані транспортний засіб ані особу водія, а тому неможливо встановити, що саме ОСОБА_1 був водієм транспортного засобу у момент, інкримінований у протоколі. Крім того, з відеозапису вбачається, що працівники поліції фактично уточнювали у ОСОБА_1 , яким саме автомобілем він керував, що свідчить про те, що безперервної фіксації водія за кермом не було. Також вказав на недоведеність законності зупинки транспортного засобу, оскільки з відеозапису вбачається, що працівник поліції назвав причиною зупинки «перевірку документів», проте це не є достатньою підставою для зупинки будь - якого транспортного засобу. Крім того, із пояснень та відеозаписів вбачається, що ознаки сп`яніння були встановлені вже після зупинки під час спілкування з особою, а тому це не могло бути первинною підставою для зупинки транспортного засобу. Вважає, що суд першої інстанції мав встановити з якої саме причини транспортний засіб було зупинено, якими доказами ця причина підтверджується, чи була вона повідомлена водію та чи відповідає вона ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію». Також вказав про відсутність безперервної фіксації всієї події, а саме, відеозапис починається після зупинки транспортного засобу, не підтверджує рух автомобіля, перебування особи за кермом під час руху, момент зупинки та вихід особи з місця водія, а також відео фіксація переривалася, про що повідомляв працівник поліції зазначивши «на складання адмінматеріалів». Зазначив про те, що в протоколі зазначено технічний засіб відеозапису №851415, однак саме зазначення номера бодікамери не доводить, що відеозапис є повним, безперервним, автентичним і достатнім. Також, у матеріалах справи відсутній належний опис електронного носія, перелік файлів, їх тривалість, час початку і завершення запису, відомості про перерви та технічні дані, які б дозволили перевірити походження і цілісність відео файлів. Крім того, вказав про те, що сам факт внесення фрази про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров'я до протоколу про адміністративне правопорушення не означає, що відмова була належною, усвідомленою, добровільною, безумовною та зафіксованою у встановленому законом порядку. Також зазначив про те, що ОСОБА_1 після відмови від проходження огляду не було належним чином роз`яснено права, обов`язки та правові наслідки такої відмови, працівники поліції фактично перейшли до складання адміністративних матеріалів, а відео фіксація переривалась на цьому етапі, а формальний запис у протоколі про роз`яснення ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України не доводить, що такі права були роз`яснені своєчасно, повно, зрозуміло і саме до моменту, коли його поведінку почали кваліфікувати як відмову. Разом з тим, у справі відсутні свідки, а згідно протоколу вбачається, що свідки та потерпілі не залучалися, і за таких умов належність відмови від огляду мала підтверджуватися повним відеозаписом. Оскільки безперервного відеозапису немає, а порядок роз`яснення прав і наслідків відмови не підтверджений об`єктивними даними, суд не мав достатніх підстав вважати відмову належно зафіксованою. Також вказав про те, що акт огляду на стан алкогольного сп`яніння та направлення до медичного закладу, які містяться в матеріалах справи самі по собі не доводять ані факту керування, ані законності зупинки, ані належності процедури фіксації відмови. Зазначив також, що акт огляду не містить результату тестування у вигляді цифрового показника, оскільки огляд фактично не був проведений, а тому, ключовим у цій справі є не сам акт, а належність, добровільність і усвідомленість відмови від огляду. Щодо направлення на медичний огляд вказав, що воно не доводить, що особі було реально забезпечено можливість пройти огляд у закладі охорони здоров'я, що відмова була зафіксована у встановленому порядку, або що медичний працівник мав можливість перевірити поведінку особи. Також вказав, що рапорт працівника поліції не може замінити об`єктивних доказів, він є службовим документом, складеним працівником того самого органу, який ініціював притягнення особи до відповідальності, і його зміст підлягає перевірці незалежними та об`єктивними даними, насамперед повною відео фіксацією та іншими належними доказами, яких у даній справі немає. За таких обставин, просив оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Вислухавши пояснення:
захисника Халупко С.В., який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;
вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Висновки судді місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованими.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази суддя місцевого суду дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1  у вчиненні ним адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст. 130 КУпАП, необхідності накладення на нього стягнення та на законних підставах, із дотриманням вимог ст. 23 і 33 КУпАП наклав на нього стягнення у межах санкції, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності факту руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та його зупинки працівником поліції спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме, відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції та відео реєстратора з автомобіля працівників поліції, з яких вбачається, що працівниками поліції було зупинено транспортний засіб OPEL, державний номерний знак НОМЕР_1 , після зупинки з водійського місця вийшов чоловік, який в подальшому вказав свої анкетні дані, а саме, що він є ОСОБА_1 . Відтак, доводи апеляційної скарги про відсутність доказів руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та його зупинки працівниками поліції є безпідставними. 
Також є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що відео з нагрудних камер працівників поліції є не безперервним. Так, долучений до матеріалів справи відеозапис з нагрудної камери працівника поліції є належним та допустимим доказом, оскільки на даному відеозаписі об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні.
Також судом не приймаються до уваги доводи щодо незаконності зупинки транспортного засобу. Факт неправомірної, на думку апелянта, зупинки транспортного засобу під керуванням  ОСОБА_1 , не спростовує доведеності його вини у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. Так, нормативними документами, якими регламентується порядок виявлення у водіїв стану сп`яніння, проведення огляду на стан сп`яніння та фіксації результатів такого огляду не ставиться у залежність факт проходження огляду на стан сп`яніння від правомірності зупинки водія поліцейськими, а відповідно до положень п.2.5 ПДР України проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського є обов`язком водія незалежно від наявності будь-яких чинників чи факторів. 
Посилання апелянта на те, що працівниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_1 його прав спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення від 08.02.2026р. серії ЕПР1 №585990, з якого вбачається, що ОСОБА_1 проставив відмітку про те, що йому було роз`яснено його права, що передбачені ст. 268 КУпАП та ст.63 Конституції України. Крім того, з відеозапису наявного в матеріалах справи також вбачається, що ОСОБА_1 підписав протокол про адміністративне правопорушення складений щодо нього без жодних зауважень. 
Доводів на спростування наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП апеляційна скарга не містить. 
З урахуванням викладеного суд вважає, що у ході розгляду цієї справи у суді першої інстанції із належною повнотою були доведені як подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП так і вина  ОСОБА_1 у його вчиненні.
Порушень процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування судового рішення, не встановлено.
Отже, розгляд цієї справи суддею місцевого суду проведений відповідно до вимог закону, при її розгляді та ухваленні рішення суддею дотримані вимоги ст. 23, 245, 280 КУпАП, рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності із накладенням стягнення є обґрунтованим і належним чином мотивоване. Підстав для скасування чи зміни постанови судді Києво - Святошинського районного суду Київської області від 18 травня 2026 року щодо ОСОБА_1  суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Керуючисьст. 294 КУпАП, суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову судді Києво - Святошинського районного суду Київської області від 18 травня 2026 року щодо ОСОБА_1  залишити без змін.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Свінціцька