УХВАЛА

10 вересня 2026 року 
м. Київ

справа №990/384/26
адміністративне провадження №П/990/384/26
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Бучик А.Ю.,
перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними і нечинними рішень та їх скасування, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
07.09.2026 до Верховного Суду як суду першої інстанції через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі також ВККСУ, Комісія), в якій він просить:
« 1. Визнати протиправним та скасувати індивідуальні акти (п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України), та прийняти рішення про визнання протиправними та нечинними (п. 1 ч. 4 ст. 266 КАС України) такі акти Вищої кваліфікаційної комісії суддів України: 
1.1. рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 06.07.2026 № 87/зп-26 «Про затвердження кодованих результатів виконання практичного завдання зі спеціалізації місцевого загального суду (четвертий етап кваліфікаційного іспиту) окремими групами кандидатів на посаду судді місцевого суду та суддів, які виявили намір бути переведеними до іншого місцевого суду» - в частині, яка стосується Позивача та в цілому;
1.2. рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 05.08.2026 № 105/зп-26 «Про затвердження декодованих результатів виконання практичного завдання зі спеціалізації місцевого загального суду (четвертий етап кваліфікаційного іспиту) кандидатами на посаду судді місцевого суду та суддями, які виявили намір бути переведеними до іншого місцевого суду» - в частині, яка стосується Позивача та в цілому;
1.3. рішення про затвердження загальних результатів кваліфікаційного іспиту та про допуск до другого етапу кваліфікаційного оцінювання - як таких, що обумовлені вищевказаними протиправними рішеннями про затвердження кодованих і декодованих результатів виконання практичного завдання в частині визнання Позивача таким, що не склав кваліфікаційний іспит і через невключення Позивача до списку осіб, допущених до другого етапу кваліфікаційного оцінювання.
2. Визнати протиправним та нечинним нормативно-правові акти Відповідача чи окремі їх положення (п. 1 ч. 1 ст. 5 КАС України) і рішенням Суду визнати акт Вищої кваліфікаційної комісії суддів України протиправним та нечинним повністю або в окремій його частині (ч. 4 ст. 266), 
2.1. Положення про порядок складання кваліфікаційного іспиту та методику оцінювання кандидатів (затверджено рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 19 червня 2024 року № 185/зп-24)
- в частині положень про зобов`язання Національної школи суддів створювати тестові завдання для кваліфікаційного іспиту нібито в рамках науково-методичного забезпечення Комісії;
- в частині приписів про заборону користуватися джерелами інформації на всіх етапах кваліфікаційного іспиту;
- в частині обмеження права на ознайомлення громадськості тобто, інших, крім кандидата, осіб із результатами тестування та виконання практичних завдань; 
2.2. Методику оцінювання.
2.3. У разі скасування відповідного нормативно-правового акта - застосувати інші наслідки його протиправності, визначені статтею 245 цього Кодексу, тобто зобов`язати Відповідача вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (ч. 3, ч. 5 ст. 245 через п. 3 ч. 4 ст. 266 КАС України), а саме - 
оприлюднити результати виконання тестувань та практичного завдання всіма учасниками - з метою їх порівняння та інформування щодо цієї складової суспільно значущої інформації, 
у разі прийняття Відповідачем, рішення про повторне проведення кваліфікаційного іспиту - зобов`язати його організацію здійснити без обмеження доступу до інформації і під час всіх етапів іспиту без застосування анонімності під час виконання практичного завдання, проте із застосуванням додаткових гарантій працевлаштування Позивача як учасника бойових дій; 
2.4. З огляду на недостатню правову врегульованість відповідних публічно-правових відносин, яка може потягнути за собою порушення прав, свобод та інтересів невизначеного кола осіб - зобов`язати суб`єкта Відповідача прийняти новий нормативно-правовий акт на заміну нормативно-правового акта, визнаного незаконним.
3. Визнати протиправними дії з організації і проведення (включно з оцінюванням) Вищою кваліфікаційною комісією суддів України анонімних тестувань - як проведених із незаконним обмеженням права на інформацію, та етапу кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посаду суддів «виконання практичного завдання», які полягали у винесенні немотивованих і необґрунтованих рішень, проведення з порушенням принципів гласності етапу, на який не поширюється анонімність, позбавлення участі особи в оцінюванні виконаного завдання, прийняття рішення раніше (без) надання ОСОБА_1 можливості перегляду відповідачем рішення про оцінку виконаного позивачем практичного завдання. 
4. Відповідно, невиконання визначеного законом обов`язку із: забезпечення рівності учасників кваліфікаційного іспиту шляхом усунення дискримінації за ознакою наявності досвіду практичної діяльності та проходження спеціального (професійного) навчання, яке є предметом оцінювання; забезпечення права на інформацію; незабезпечення гарантій додаткового сприяння у працевлаштуванні учасників бойових дій; неоприлюдненні результатів іспиту саме як виконаних практичних завдань; не наведенні мотивування (обґрунтування) і мотивації встановленого оцінювання; незабезпеченні права на участь в прийнятті адміністративного акта; ненадання можливості його перегляду; ненадання ОСОБА_1 допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання - визнати допущеною щодо позивача протиправною бездіяльністю.
5. Зобов`язати Відповідача розглянути з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, питання про поновлення Позивача у кваліфікаційному оцінюванні для добору за загальною, адміністративною і господарською спеціалізаціями. 
5.1. Зобов`язати Відповідача розглянути питання про застосування до всіх напрямів оцінювання - загальної, адміністративної, господарської - спеціалізації додаткових гарантій працевлаштування, спрямованих на компенсацію недостатньої конкурентоспроможності на ринку праці учасників бойових дій, зокрема - учасників Антитерористичної операції.
5.2. Зобов`язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України розглянути питання про допуск, поновлення та продовження кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді загального місцевого, адміністративного і господарського суду ОСОБА_1 
6. Застосувати (ч. 3 ст. 266 КАС України) такі наслідки протиправності і скасування актів, а саме рішень та нормативно-правових актів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та зумовлених ними рішень щодо Позивача, а також наслідки визнання протиправними її дій та бездіяльності, а саме:
6.1. Відповідно до частини третьої та абзацу другого частини четвертої статті 245 КАС України зобов`язати суб`єкта владних повноважень - Вищу кваліфікаційну комісію суддів України вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких ОСОБА_1 звернувся до суду та, діючи на власний розсуд, вирішити питання, щодо якого звернувся Позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. Позивач звернувся до суду для захисту права громадянина України бути призначеним суддею місцевого (загального, адміністративного чи господарського) суду відповідно до закону. Внаслідок індивідуальних актів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прийнятих після застосування до нього незаконних дій та бездіяльності під час організації та проведення різних (послідовно - другого, третього та четвертого) етапів кваліфікаційного іспиту ОСОБА_1 протиправно визнано таким, що не склав кваліфікаційний іспит та йому не забезпечено допуск до наступних етапів, а потім - і до проходження другого етапу кваліфікаційного оцінювання та подальшої участі в доборі та у конкурсі на зайняття вакантних посад суддів місцевого суду, що унеможливлює реалізацію зазначеного права. Усунути наслідки протиправного рішення, поновити позивача в правах і інтересах, відтак, визначає необхідність зобов`язати Відповідача вчинити в межах повноважень Вищої кваліфікаційної комісії України дії, в результаті яких: організувати та провести його кваліфікаційне оцінювання за етапом, кодовані і декодовані результати якого скасовуються Судом або, у разі неможливості такого оцінювання, визнати ОСОБА_1 таким, що успішно пройшов кваліфікаційний іспит і одержав максимальний бал за етапами «тестування загальних знань у сфері права та знань зі спеціалізації місцевого адміністративного суду», тестування когнітивних здібностей у межах кваліфікаційного іспиту, а також за етапом «виконання практичного завдання» (четвертим етапом) за всіма трьома спеціалізаціями;
6.2. Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України прийняти рішення про «інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів», а саме зобов`язати Вищу кваліфікаційну комісію України вирішити в межах наданих їй законних повноважень і в межах її розсуду питання про прийняття нею актів, рішень, індивідуальних чи нормативно-правових актів, необхідних для вчинення дій Відповідача з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких ОСОБА_1 звернувся до суду. А саме: 
6.3. розглянути з урахуванням правової оцінки, наданої Верховним Судом у рішенні, питання про організацію і проведення повторного оцінювання ОСОБА_1 за анонімними тестуваннями та за етапом «виконання практичного завдання» кваліфікаційного оцінювання, а також за тими етапами (стадіями, складовими, елементами добору, конкурсу), які будуть фактично проведені щодо інших учасників кваліфікаційного оцінювання та конкурсу на момент набрання чинності та виконання рішення суду, а у разі неможливості такого проведення - про зарахування за відповідний етап (стадію, елемент, складову) балів (оцінок) у розмірі (значенні, сумі), що відповідає зокрема максимальному балу (оцінці, результату, значенню, позитивному висновку) встановленому Вищою кваліфікаційною комісією суддів України для такого етапу (елементу, складової, стадії, дії); 
6.4. зобов`язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України розглянути питання про допуск ОСОБА_1 до проходження другого етапу кваліфікаційного оцінювання у доборі кандидатів на посаду судді місцевого суду, оголошеному Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 11 грудня 2024 року № 366/зп-24 з урахуванням правової оцінки, наданої Верховним Судом у своєму рішенні;
6.5. зобов`язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України забезпечити подальшу участь ОСОБА_1 у кваліфікаційному оцінюванні, доборі та у конкурсі на зайняття посад судді у загальному, адміністративному, господарському суді з урахуванням результатів, встановлених такими рішеннями, а також розглянути питання про організацію і проведення спеціальної перевірки ОСОБА_1 як кандидата на посаду судді
6.6. Зобов`язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України розглянути питання про здійснення заходів, що сприяють зайнятості громадян, які недостатньо конкурентоспроможні на ринку праці, зокрема:
6.6.1. В межах вакантних посад суддів Спеціалізованого апеляційного адміністративного суду квоту для учасників бойових дій відповідно до пункту 8 частин першої статті 14 Закону України «Про зайнятість населення»;
6.6.2. створити преференційні поправки (коефіцієнти) до прохідного балу етапів кваліфікаційного іспиту та конкурсу на вакантні посади Спеціалізованого апеляційного адміністративного суду;
6.6.3. розглянути питання про відповідність кандидата ОСОБА_1 вимогам в рамках таких квот і поправок. 
6.6.4. Забезпечити ставлення до кандидата, рівне з іншими допущеними учасниками добору з можливістю застосування недискримінаційних додаткових гарантій сприяння у працевлаштуванні на посаду судді загального суду. 
7. Встановити Відповідачу розумний строк для прийняття таких актів, які не перешкоджатимуть участі у подальшому кваліфікаційному оцінюванні, доборі, включенні в рейтинг, та участі у конкурсі.»
Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо, зокрема, оскарження актів, дій чи бездіяльності ВККСУ.
Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини першої статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Частиною першою статті 5 КАС України встановлено способи судового захисту, зокрема, зазначається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Відповідно до частини першої статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Згідно з пунктами 4, 9 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються:
- зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів;
- у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.
Отже, законодавець закріпив за позивачем право на звернення до суду, право обирати спосіб захисту, визначати підстави позову та одночасно передбачив обов`язок останнього зазначити це в позовній заяві, а також доводити правомірність вимог.
Під змістом позовних вимог розуміються запропоновані позивачем способи судового захисту свого права, свободи чи інтересу, які повинні формулюватися максимально чітко і зрозуміло. Обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є конкретні юридичні факти з настанням яких суб`єкти публічного права вступають між собою у спірні правовідносини. Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, складають підставу позову.
Акти суб`єктів владних повноважень, які можуть бути оскаржені в адміністративному судочинстві, поділяються на нормативно-правові акти та індивідуальні акти:
нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування (пункт 18 частини першої статті 4 КАС України);
індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС України).
У позовній заяві ОСОБА_1 просить, зокрема, визнати протиправними та нечинними акти ВККСУ, а саме її рішення від 06.07.2026 № 87/зп-26 та від 05.08.2026 № 105/зп-26, проте заявлені у такий спосіб вимоги не відповідають встановленому способу судового захисту, визначеному частиною першою статті 5 КАС України.
Крім того, позивач просить визнати протиправним та нечинним, крім рішень ВККСУ від 06.07.2026 № 87/зп-26 та від 05.08.2026 № 105/зп-26, рішення про затвердження загальних результатів кваліфікаційного іспиту та допуск до другого етапу кваліфікаційного оцінювання, при цьому не вказуючи ні його номера, ні дати прийняття. А зазначаючи в прохальній частині позовної заяви про необхідність визнання протиправним та нечинним Методики оцінювання, позивач не зазначає реквізитів цього нормативно-правового документа. 
Суд наголошує, що позовні вимоги повинні бути максимально чітко і зрозуміло сформульовані, адже саме вони визначають предмет спору та межі судового розгляду. 
Суд зауважує, що згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд не наділений повноваженнями визначати спосіб захисту порушеного права на стадії відкриття провадження, оскільки саме позивач наділений правом на звернення та обов`язком визначення способу захисту.
Таким чином, позивачу необхідно конкретизувати вимоги зобов`язального характеру, викладені у позовній заяві.
Відповідно до частини третьої статті 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Позивач не додав документ про сплату судового збору.
Водночас позивач зазначає, що він звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI), на підтвердження чого додав копію посвідчення учасника бойових дій.
Проте, пунктом 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей встановлені Законом України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII).
Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 Закону № 3551-XII.
У статті 22 Закону № 3551-XII передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.
Вирішуючи питання про звільнення від сплати судового збору особи, яка має статус учасника бойових дій, для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти, чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII.
Суд зауважує, що у справі предметом позову є бездіяльність та рішення ВККСУ в частині висновків, сформованих під час проходження позивачем конкурсу на посаду судді загального місцевого суду.
Відтак позивач звертається за захистом права, яке не випливає зі статті 12 Закону № 3551-XII, тобто позов не зачіпає обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином не стосується соціального і правового захисту ветеранів війни, тому суд констатує, що позивач у цій справі не звільняється від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI, попри його статус учасника бойових дій.
Узгоджену правову позицію щодо порядку застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI Велика Палата Верховного Суду сформувала, зокрема у постановах від 09.10.2019 у справі № 9901/311/19, від 12.02.2020 у справі № 545/1149/17, від 20.01.2021 у справі № 9901/258/20, а також в ухвалах від 11.09.2024 року у справі № 567/79/23, від 04.12.2025 у справі № 990/525/25, від 01.05.2026 у справі № 990/5/26.
У позовній заяві позивач також покликається на пункт 8 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI у взаємозв`язку з частиною четвертою статті 11 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII), як підставу звільнення від сплати судового збору. Зазначає, що він є учасником бойових дій, який прирівнюються у правах до осіб з інвалідністю та учасників Другої світової війни, а тому звільнення ветеранів військовослужбовців від судового збору є частиною конституційного соціального захисту, як це визначено у частині п`ятій статті 17 Конституції України.
Згідно із пунктом 8 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.
Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону № 2011-XII військовослужбовці, які стали особами з інвалідністю внаслідок бойових дій, а також учасники бойових дій прирівнюються у правах до осіб з інвалідністю та учасників Другої світової війни.
Проте, до позовної заяви не надано документа, який підтверджує інвалідність позивача внаслідок Другої світової війни, та/або документа, який засвідчує, що позивач є особою, яка прирівняна до таких осіб у встановленому порядку. Крім того, позивач наголошує, що він не є інвалідом, тому твердження про звільнення його від сплати судового збору на цій підставі є необґрунтованим та непідтвердженим. 
Іншою підставою для звільнення від сплати судового збору позивач визначив підпункт «а» частини першої та частину другу статті 8 Закону № 3674-VI. 
Вважає, що враховуючи майновий стан сторони, суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати військовослужбовців, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, у яких предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. 
Позивач зазначає, що є військовослужбовцем, який звернувся в суд за захистом своїх соціальних прав військовослужбовця - на здійснення наукової діяльності. Також позивач зазначає, що порушені його трудові права, оскільки спірні правовідносини безпосередньо стосуються можливості реалізовувати конституційне право на працю, гарантоване статтею 42 Конституції України, в конкретному виді зайнять і на чітко визначеній посаді. 
Однак, у цьому випадку не можна стверджувати про наявність спору про захист соціальних прав військовослужбовця (на здійснення наукової діяльності та/або підтвердження наукового стажу), адже позивач оскаржує рішення Комісії за результатами проходження четвертого етапу кваліфікаційного іспиту (виконання практичного завдання), а не щодо наявності/підтвердження наукового стажу. Крім того, непроходження кандидатом конкурсного відбору на вакантну посаду не може вважатися порушенням його трудових прав, оскільки на етапі проведення конкурсу трудові відносини ще не виникли. 
Позивач також повідомив, що його майновий стан наразі не є оптимальним і визначається такими обставинами: має «хронічні» кредитні зобов`язання перед «Ощадбанком» у розмірі дещо нижчому місячного доходу; має на утриманні неповнолітню дитину. 
Проте, для підтвердження майнового стану позивач доказів не надав. А надані ним докази, а саме: цифрова копія актового запису про народження сина та копія виписки з карткового рахунку позивача не підтверджують його майновий стан.
Частиною першою статті 4 Закону № 3674-VI визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
На підставі підпунктів 1, 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Станом на 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб установлено в розмірі 3 328,00 грн (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік»).
Згідно із частиною третьою статті 4 Закону № 3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Згідно з абзацом 2 частини третьої статті 6 Закону № 3674-VI у разі, коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Зважаючи на наведені вище норми законодавства та враховуючи те, що судовий збір не був сплачений, підстав для звільнення позивача від його сплати немає, суд дійшов висновку про залишення без руху позовної заяви для сплати судового збору.
Разом з тим, враховуючи, що позивач має, крім сплати судового збору, уточнити позовні вимоги і привести їх у відповідність до положень частини першої статті 5 КАС України, розмір судового збору має визначатись ним з урахуванням абзацу 2 частини третьої статті 6 Закону № 3674-VI, тобто за кожну з вимог немайнового характеру та із застосуванням коефіцієнта, передбаченого частиною третьою статті 4 Закону № 3674-VI. 
Або ж позивач має надати обґрунтоване клопотання про наявність підстав для відстрочення, розстрочення сплати, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI.
Реквізити для сплати судового збору: 
Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України(ел. адм. подат.), код банку отримувача (МФО) 899998, номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету 22030102, призначення платежу *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), на рішення від ______ (Дата оскаржуваного рішення) по справі _________ (Номер справи), ВЕРХОВНИЙ СУД (Касаційний адміністративний суд) (назва суду, де розглядається справа).
Відповідно до частини першої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
За змістом частини другої статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Оскільки позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених КАС України, таку позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачеві десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення зазначених вище недоліків шляхом правильного формулювання позовних вимог, які б відповідали встановленому способу судового захисту, визначеному частиною першою статті 5 КАС України, та надання документа про сплату судового збору у встановленому законом розмірі або документів, що підтверджують наявність підстав для відстрочення, розстрочення сплати, зменшення розміру чи звільнення від сплати судового збору.
Відповідно до пункту першого частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Керуючись статтями 160, 161, 169, 171 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.
Надати позивачеві десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення виявлених недоліків.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі, якщо недоліки позовної заяви не буде усунуто в зазначений строк, суд повертає позовну заяву.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

...........................

А.Ю. Бучик,
Суддя Верховного Суду