КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2026 року м. Київ справа №320/42941/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач), в якому просить:
визнати протиправним та скасувати пп. 2.1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування по факту самовільного залишення місця зосередження групою відновлення» №753 від 07.07.2025, яким підполковника ОСОБА_2 , командира військової частини НОМЕР_2 за порушення вимог статей 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 16, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 12, 14, 15, 16 Розділу 1 та статті 28 Розділу 2.4. Бойового статуту сухопутних військ Збройних сил України Частина 2 на виконання статті 45, п. б) статей 48, 55, 86 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України притягнуто до дисциплінарної відповідальності і накладено дисциплінарне стягнення «ДОГАНА»; 
визнати протиправним та скасувати п. 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» №927 від 11.07.2025, яким підполковника ОСОБА_2 , командира військової частини НОМЕР_2 за порушення вимог статей 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 16, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 12, 14, 15, 16 Розділу 1 та статті 28 Розділу 2.4. Бойового статуту сухопутних військ Збройних сил України Частина 2 на виконання статей 45, 55, 86 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення передбачене пунктом «б» статті 48 «ДОГАНА»; 
зобов`язати уповноважених осіб Військової частини НОМЕР_1 виключити з службової картки ОСОБА_1 записи про дисциплінарні стягнення, накладені на підставі оскаржуваних наказів; 
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення та премію з червня 2025 року відповідно до розділів І та XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що службове розслідування проводилось з метою встановлення причин та умов самовільного залишення місця зосередження групою у складі 4-х військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 та військової частини НОМЕР_4 . За висновком відповідача, відхід військовослужбовців став наслідком неналежного контролю позивача за станом дисципліни серед підлеглого особового складу.
Однак, як стверджує представник позивача, відповідач не взяв до уваги те, що з огляду на реальну бойову обстановку військовослужбовці прийняли єдине на той момент правильне рішення та здійснили об`єктивно обґрунтований маневр на іншу позицію. При цьому, позивач звертає увагу, що таке рішення військовослужбовці прийняли самостійно, а не на виконання непогодженого старшим командиром наказу командира військової частини НОМЕР_2 – позивача.
Крім того, представник позивача вказує на те, що в ході проведення службового розслідування було надано оцінку фактам, які жодним чином не пов`язані з предметом розслідування, відтак висновки сформовані з урахуванням обставин, які виходять за межі його предмета, що, у свою чергу, є черговим підтвердженням відсутності правових підстав та незаконності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
Також представник позивача посилається на процедурні порушення під час прийняття оскаржуваних рішень, зокрема, стверджує, що рішення про завершення службового розслідування та притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності з накладенням на нього дисциплінарного стягнення «Догана» прийняті неналежним суб`єктом владних повноважень.
З урахуванням викладеного, позивач вважає накази в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності і накладення дисциплінарних стягнень протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Ухвалою суду від 02.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав та зазначив, що за результатами проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення місця зосередження групою відновлення встановлено в діях позивача, як командира військової частини НОМЕР_2 , наявні порушення ст.ст. 4, 5 Дисціплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст 11, 16, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також Бойового статуту сухопутних військ Збройних Сил України. Вина позивача повністю доведена та підтверджується зібраними під час службового розслідування доказами. Відповідач стверджує, що військовою частиною НОМЕР_1 під час проведення службового розслідування повністю дотримано порядок та вимоги, визначені наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України». На підставі викладеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову повністю.
Представник позивача подав відповідь на відзив, у якій виклав свої пояснення з приводу викладених у відзиві тверджень відповідача, які вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують доводів позивача. За наведених у відповіді обставин, позивач узагальнюючи вказав, що відповідач фактично намагається підмінити предмет доказування у справі, зосереджуючи увагу на обставинах, які не мають правового значення для оцінки законності оскаржуваних наказів відносно позивача. Такий підхід не спростовує доводів позову, а свідчить про спробу виправдати прийняті рішення шляхом довільного розширення їх мотивації вже на стадії судового розгляду, що є неприпустимим.
Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача проти позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позову.
Суд за згодою сторін перейшов до розгляду справи по суті в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами і доказами.
Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 09.05.2025 року № 574 «Про призначення службового розслідування», наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 06.06.2025 року № 742 «Про продовження строку службового розслідування», майором ОСОБА_3 проведено службове розслідування за фактом самовільного залишення місця зосередження групою відновлення.
Наказ про проведення службового розслідування видано на підставі рапорту ТВО начальника командного пункту - заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_4 від 09.05.2025 №797/р.
За результатами службового розслідування складено акт від 30.06.2025 № 21489.
В ході службового розслідування встановлено відхід чотирьох військовослужбовців групи відновлення ВП "Черкаси" та ВП "Кагарлик" з місця зосередження у лісосмузі Бадмінтон 26, що зафіксовано вранці 08.05.2025 засобами аеророзвідки військової частини НОМЕР_1 , після чого оперативний черговий військової частини НОМЕР_1 зателефонував на КСП військової частини НОМЕР_2 для уточнення інформації стосовно даного маневру. Однак, командування військової частини НОМЕР_2 та оперативний черговий не володіли повною інформацією з даного приводу.
Завдання по відновленню ВП "Черкаси" та ВП "Кагарлик", передбачене бойовим розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2025 №1785дск/ОКП, не виконано. 
Крім того, в ході службового розслідування не підтверджено факт того, що для виконання вимог бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 07.05.2025 №1872дск/ОКП командиром військової частини НОМЕР_2 були вжиті додаткові заходи, у тому числі щодо недопущення втрати позицій, що свідчить про відсутність підтверджуючих даних про вжиття додаткових заходів командуванням військової частини НОМЕР_2 для його виконання.
За результатами розгляду акту та матеріалів службового розслідування видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування по факту самовільного залишення місця зосередження групою відновлення» від 07.07.2025 № 753, відповідно до пункту 2.1 якого наказано: 
підполковника ОСОБА_1 , командира військової частини НОМЕР_2 за порушення вимог статей 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 16, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 12, 14, 15, 16 Розділу 1 та статті 28 Розділу 2.4. Бойового статуту сухопутних військ Збройних Сил України Частина 2 на виконання статті 45, п. б) статей 48, 55, 86 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України притягнути до дисциплінарної відповідальності і накласти дисциплінарне стягнення «ДОГАНА».
Пунктом 3 цього наказу від 07.07.2025 № 753 наказано начальнику адміністративної групи штабу військової частини НОМЕР_1 ознайомити, зокрема, підполковника ОСОБА_1 з Актом службового розслідування від 30.06.2025 № 21489 та наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності під підпис та направити супровідним листом копію наказу щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності до командування військової частини НОМЕР_2 для обліку та врахування під час здійснення виплат з урахуванням вимог Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018.
Відповідно до наказу ТВО командира військової частина НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 11.07.2025 № 927 наказано: 
підполковника ОСОБА_1 , командира військової частини НОМЕР_2 за порушення вимог статей 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 16, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 12, 14, 15, 16 Розділу 1 та статті 28 Розділу 2.4. Бойового статуту сухопутних військ Збройних сил України Частина 2 на виконання статей 45, 55, 86 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення передбачене пунктом «б» статті 48 «ДОГАНА» (пункт 1); 
начальнику відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 , начальнику групи персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 внести запис до службових карток особового складу зазначеного у пунктах 1 - 3 (в тому числі ОСОБА_1 ) цього наказу про накладене дисциплінарне стягнення та відповідно до вимог пункту 4 Розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, включити в проєкт наказу про преміювання за червень 2025 року у відповідних розмірах щомісячної премії за тарифним розрядом, з урахуванням накладеного стягнення (пункт 5).
Позивач, вважаючи накази відповідача про результати службового розслідування по факту самовільного залишення місця зосередження групою відновлення та про притягнення до дисциплінарної відповідальності в частині, що стосуються його, протиправними та такими, що не відповідають вимогам законодавства і підлягають скасуванню, звернувся з позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 09.04.1992 №2262-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі Статут внутрішньої служби ЗСУ).
Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Згідно зі статтею 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Розділ 2 Статуту внутрішньої служби ЗСУ встановлює загальні обов`язки командирів (начальників).
Статтями 58-59 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.
Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.
Командир (начальник) зобов`язаний: знати, дотримуватися особисто та вимагати від особового складу неухильного дотримання норм міжнародного гуманітарного права;
планувати роботу і здійснювати заходи щодо підтримання та удосконалення бойової та мобілізаційної готовності і вимагати їх виконання, своєчасно вносити до планів роботи необхідні зміни (уточнення), вживати заходів для охорони державної таємниці, забезпечення прихованого управління військами;
негайно доповідати старшому командиру (начальнику) про кримінальне чи адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, вчинене підлеглим військовослужбовцем, а командир (начальник) військової частини (установи) - негайно повідомляти про це відповідному прокурору, а в разі вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією військовослужбовцем Збройних Сил України - начальнику відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України;
знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань;
організовувати та безпосередньо керувати бойовою підготовкою, здійснювати контроль за її ходом, об`єктивно оцінювати досягнуті підлеглими результати, підбивати підсумки й заохочувати кращих, узагальнювати та впроваджувати передовий досвід у практику навчання особового складу, ефективно використовувати навчально-матеріальну базу, спрямовувати кошти та матеріальні засоби на вдосконалення цієї бази;
постійно вдосконалювати особисту підготовку та майстерність підпорядкованих командирів (начальників), методи керівництва військовою частиною, кораблем (підрозділом), особисто проводити навчання та заняття з особовим складом військової частини, корабля (підрозділу), займатися правовим вихованням підлеглих, своєчасно вживати заходів для виконання завдань соціально-психологічного забезпечення бойової підготовки;
завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності;
встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України;
організовувати дотримання та неухильно особисто дотримуватися принципу забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків у службовій діяльності;
показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності;
постійно виховувати підлеглих у дусі гуманізму та людяності, спираючись при цьому на загальновизнані принципи міжнародного права;
проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові);
виявляти чуйність та бути уважним до підлеглих, поєднувати вимогливість і принциповість з повагою до їх честі і гідності, вникати в проблеми їх побуту, забезпечувати соціальну та правову захищеність, у разі необхідності клопотати за них перед старшими командирами (начальниками);
знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями;
організовувати своєчасну видачу всіх видів забезпечення та перевіряти його повноту;
організовувати культурологічну роботу, створювати умови для зміцнення здоров`я та фізичного розвитку;
здійснювати заходи щодо безпеки особового складу військової частини, корабля (підрозділу) та інших осіб під час роботи з озброєнням, бойовою та іншою технікою, обладнанням, проведення стрільб, навчань, несення вартової і внутрішньої (чергової та вахтової) служби, виконання інших військових обов`язків;
не допускати до участі у бойових діях військовослужбовців з числа призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які не пройшли курс базової загальновійськової підготовки або не мають бойового досвіду;
особисто керувати кадровою роботою та відбором кандидатів для вступу до військових навчальних закладів;
організовувати експлуатацію, збереження і використання за призначенням казармено-житлового фонду, комунальних споруд, інженерних мереж, наданих для розквартирування військових частин і підрозділів;
контролювати додержання заходів пожежної безпеки у військовій частині, на кораблі (у підрозділі);
вживати заходів для охорони довкілля в місцях розташування та дій військ;
організовувати та здійснювати заходи, спрямовані на захист особового складу, озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки і майна від зброї масового ураження, звичайних засобів ураження;
під час вирішення питань, пов`язаних з трудовою діяльністю працівників, суворо додержуватися законодавства про працю;
вживати заходів для відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині, кораблю (підрозділу).
Розділом 3 Статуту внутрішньої служби ЗСУ встановлено обов`язки посадових осіб, військовослужбовців рядового складу, зокрема, командира бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону), згідно зі статтею 66 якого передбачено, що командир бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, укомплектованість особовим складом, успішне виконання бригадою (полком, кораблем 1 і 2 рангу, окремим батальйоном) бойових завдань; бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; внутрішній порядок; стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів; стан фінансового господарства; всебічне забезпечення бригади, стан пожежної та екологічної безпеки.
Статтею 26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Законом України від 24.03.1999 №551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.
Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
За змістом статті 5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Статтею 48 Дисциплінарного статуту передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Статтями 83 - 86 Дисциплінарного статуту передбачено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (далі - Порядок №608).
У пункті 1 розділу II Порядку №608 передбачено випадки, коли може призначатися службове розслідування. Також, зазначено, що службове розслідування може проводитися з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Пунктом 3 розділу II Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Згідно з пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку №608, рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку №608 визначено, що особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.
Відповідно до пункту 1 розділу ІV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані:
дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення;
виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника;
розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.
У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.
Пунктом 3 розділу ІV Порядку №608 встановлено, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:
знати підстави проведення службового розслідування;
бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування;
відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом;
давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення;
з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень;
порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації;
висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять;
ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником);
оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
З аналізу викладених норм вбачається, що прийняттю рішення командиром про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, що є комплексом заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Адміністративний суд у силу вимог частини другої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.
Суб`єкт владних повноважень, натомість, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами.
Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на тому: чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України; чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення; чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення; чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для проведення службового розслідування був рапорт ТВО начальника командного пункту - заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_5 від 09.05.2025 №797/р, у якому останній зазначив, що відбувся відхід 4 військовослужбовців групи відновлення ВП «Черкаси» та ВП «Кагарлик» з визначеного місця зосередження - лісосмуги «Бадмінтон 26». Крім того, вказано на факт самовільного залишення місця зосередження чотирма військовослужбовцями, що зафіксовано засобами аеророзвідки та підтвердив оперативний черговий військової частини НОМЕР_2 . За інформацією оперативного чергового військової частини НОМЕР_2 стосовно складу групи, то до неї входили 2 військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 та 2 військовослужбовців військової частини НОМЕР_4 .
Додатково у своїх поясненнях начальник командного пункту – заступник начальника штабу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 зазначив, що надходила письмова доповідь від командира військової частини НОМЕР_2 , а саме позатермінове бойове донесення від 08.05.2025 №116/1373дск про факт знищення рубежу блокування «МАЯМІ» та маневр особового складу даного рубежу (у складі 4 військовослужбовців) на позицію РЕБ «КІОТО», про відхід з лісосмуги «Бадмінтон 26» у вищезазначеному донесенні не доповідалось. Бойовим розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 від 09.05.2025 №1910дск/ОКП командиру військової частини НОМЕР_2 поставлена задача відновити позиції у лісосмузі «Бадмінтон 26». Проте, зі слів майора ОСОБА_4 , дані вимоги виконано не було.
Так, під час службового розслідування встановлено, що заходи з відновлення ВП «Черкаси» та ВП «Кагарлик» мали здійснюватися на підставі бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 07.05.2025 №1872дск/ОКП, відповідно до якого командиру військової частини НОМЕР_2 ставились наступні завдання: оцінити обстановку, визначити бойові (спеціальні) завдання, застосувати підпорядковані сили та засоби для подальшого знищення противника та відновлення ВП «Черкаси» та ВП «Кагарлик»; після відновлення позицій облаштувати замішеними інженерними загородженнями; та встановлено строки виконання цього бойового розпорядження до 06:00 год. 11.05.2025 і покладено відповідальність за відновлення втрачених позицій на командира військової частини НОМЕР_2 .
На підставі вищезазначеного бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 командиром військової частини НОМЕР_2 було видано бойове розпорядження від 07.05.2025 №1872дск/ОКП ідентичного змісту бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 07.05.2025 №1872дск/ОКП, за відмінністю, що завдання з оцінки обстановки та застосування підпорядкованого особового складу для виконання завдання покладалось на заступника командира військової частини НОМЕР_2 , також додатково визначались завдання начальнику інженерної служби сил підтримки військової частини НОМЕР_2 , щодо подальшого облаштування вибухових та невибухових інженерних загороджень, а також начальнику командного пункту – заступнику начальника штабу з бойового управління військової частини НОМЕР_2 поставлена задача доповісти про факт виконання бойового розпорядження. 
Отже, враховуючи наявність бойових розпоряджень на здійснення заходів з відновлення ВП «Черкаси» та ВП «Кагарлик» у місці зосередження - лісосмуга «Бадмінтон 26», вбачається, що військовослужбовці правомірно перебували в районі виконання завдань.
У акті службового розслідування встановлено, що відхід 4-х військовослужбовців групи відновлення ВП «Черкаси» та ВП «Кагарлик» з місця зосередження у лісосмузі Бадмінтон 26 зафіксовано вранці 08.05.2025 засобами аеророзвідки військової частини НОМЕР_1 . Після цього оперативний черговий військової частини НОМЕР_1 зателефонував на КСП військової частини НОМЕР_2 для уточнення інформації стосовно даного маневру. Командування військової частини НОМЕР_2 та оперативний черговий не володіли повною інформацією з даного приводу. 
Виконання завдань з відновлення ВП «Черкаси» та ВП «Кагарлик» мало здійснюватися на підставі бойових розпоряджень командира військової частини НОМЕР_1 та командира військової частини НОМЕР_2 .
Військовослужбовці на позиції «МАЯМІ»/лісосмуга Бадмінтон 26 знаходились під постійним вогневим впливом противника та намагалися утримувати укриття в прийнятному стані після обстрілів, а також тримали оборону наявними вогневими засобами та 08.05.2025 самостійно прийняли рішення на відхід з позиції. Службовим розслідуванням встановлено, що так звана позиція «МАЯМІ» та лісосмуга Бадмінтон 26 це ідентичні точки на місцевості.
Крім того, встановлено, що група з 4-х осіб військовослужбовців групи відновлення ВП «Черкаси» та ВП «Кагарлик» відійшла з позиції «МАЯМІ» на позицію «КІОТО». Однак, військовослужбовці про факт відходу повідомили уже після його початку. 
Водночас, Командування військової частини НОМЕР_2 не давало команди на відхід. 
З урахуванням викладеного, в акті службового розслідування вказано, що завдання по відновленню ВП "Черкаси" та ВП "Кагарлик", передбачене бойовим розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2025 №1785дск/ОКП, не виконано. Крім того, в ході службового розслідування не підтверджено факт того, що для виконання вимог бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 07.05.2025 №1872дск/ОКП командиром військової частини НОМЕР_2 були вжиті додаткові заходи у тому числі щодо не допущення втрати позицій, що свідчить про відсутність підтверджуючих даних про вжиття додаткових заходів командуванням військової частини НОМЕР_2 для його виконання. 
Також, командиром військової частини НОМЕР_2 не здійснено належний контроль за станом дисципліни серед підлеглого особового складу, який мав виконати завдання з відновлення позицій, що призвело до відходу підпорядкованих військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 та військової частини НОМЕР_4 з району зосередження.
Виходячи з матеріалів службового розслідування, в акті зазначено, що вина військовослужбовця виражається у формі недбалого виконання службових обов`язків, а саме своїми діями командир військової частини НОМЕР_2 підполковник ОСОБА_1 порушив вимоги статей 4, 5 Дисциплінарного статуту, статей 11, 16, 67 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, статей 1, 12, 14, 15, 16 Розділу 1 та статті 28 Розділу 2.4. Бойового статуту сухопутних військ Збройних Сил України Частина 2.
В свою чергу, командир військової частини НОМЕР_2 підполковник ОСОБА_1 подав пояснення, у яких зазначив, що військовослужбовці, які мали здійснювати відновлення ВП "Черкаси" та ВП "Кагарлик", дійсно передавалися в підпорядкування командира військової частини НОМЕР_2 на підставі бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2025 №1785дск/ОКП. По факту в підпорядкування були передані: військовослужбовці 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_3 ; військовослужбовці роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_3 ; військовослужбовці зведеного підрозділу №2 військової частини НОМЕР_4 , які входили до складу ЗВРез №4 командира військової частини НОМЕР_1 .
Зі слів ОСОБА_1 , особовий склад військових частин НОМЕР_3 та НОМЕР_4 передавався безпосередньо в його підпорядкування, проте на позиціях управління мав здійснювати ТВО командира 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 старший лейтенант ОСОБА_7 .
Командир військової частини НОМЕР_2 підполковник ОСОБА_1 зазначив, що особовий склад, який мав виконати заходи з відновлення позицій, був забезпечений засобами ближнього бою, засобами зв`язку, вогневим прикриттям та аеророзвідкою. Доставка необхідних засобів також здійснювалася за допомогою дрона "ВАМПІР".
Щодо факту залишення особовим складом свого місця зосередження командир військової частини НОМЕР_2 підполковник ОСОБА_1 пояснив, що військовослужбовці групи відновлення фактично перебували на позиції "МАЯМІ" (лісосмуга Бадмінтон 26) з 04.05.2025, вказана позиція постійно обстрілювалась різними засобами: артилерією, скидами з БпЛА, ударами FPV-дронів. В той час, наявне укриття поступово руйнувалося, хоча військовослужбовці намагалися утримувати його у прийнятному стані всіма можливими засобами. Особовий склад стійко утримував зайняті позиції, проте висунутися для подальшого виконання завдання з відновлення ВП "Черкаси" та ВП "Кагарлик" він не зміг через інтенсивний вогневий вплив та штурмові дії ворога. Станом на 08.05.2025 позиція "МАЯМІ" була повністю зруйнована і особовий склад був вимушений шукати інше укриття, внаслідок чого самостійно прийняли рішення про відхід з урахуванням поточної бойової обстановки.
Також, у своєму поясненні ОСОБА_1 надав інформацію стосовно поточного місцезнаходження військовослужбовців, які мали здійснювати заходи з відновлення ВП "Черкаси" та ВП "Кагарлик".
За змістом статті 1 Розділу 1 Бойового статуту сухопутних військ Збройних сил України Частина ІІ (батальйон, рота) маневр – організоване пересування військових частин і підрозділів у ході бою з метою зайняття вигідного положення стосовно противника і створення необхідних сил і засобів на новому напрямку (рубежі, в новому районі), відведення військових частин та підрозділів з-під ударів противника, а також перенесення вогню для найбільш ефективного ураження противника.
Маневр проводиться за рішенням командира військової частини (підрозділу) в інтересах виконання завдань у бою.
Видами маневру є: охоплення, обхід, відхід, маневр ударами і вогнем. Відхід – маневр, який здійснюється підрозділами з метою виходу з-під ударів сил противника, що переважають, виграшу часу та зайняття більш вигідного рубежу (району). Відхід проводиться тільки з дозволу або за наказом старшого командира.
Відповідно до статті 12 Бойового статуту сухопутних військ Збройних сил України управління підрозділами – цілеспрямована діяльність командира, його заступників і штабу щодо підтримання постійної бойової готовності підпорядкованих підрозділів, підготовки їх до ведення бою (дій) та керівництво ними під час виконання поставлених завдань. Головною метою управління є забезпечення найбільш ефективного використання сил і засобів для досягнення поставленої мети при найменших втратах людських ресурсів та затратах Мт3. Управління повинно бути ефективним, оперативним, безперервним, стійким, прихованим.
Згідно зі статтею 14 Бойового статуту сухопутних військ Збройних сил України робота командира і штабу з підготовки бою (дій) залежить від умов обстановки, отриманого завдання і наявності часу та може проводитися методом послідовної або паралельної роботи, а також комплексно шляхом поєднання різних методів.
Метод послідовної роботи застосовується за наявності достатнього часу на підготовку бою (дій) і здійснюється на підставі бойового наказу або бойового розпорядження старшого командира. При цьому робота з організації бою (дій) проводиться спочатку у вищому штабі, а потім у батальйоні (роті).
Цей метод є основним при завчасній підготовці бою (дій).
З отриманням бойового наказу (бойового розпорядження) командир батальйону (роти): усвідомлює завдання; визначає заходи, які необхідно провести негайно для підготовки підрозділів до виконання отриманого завдання, затверджує (здійснює) розрахунок часу, орієнтує своїх заступників і командирів підрозділів про майбутні дії, віддає вказівки щодо виконання першочергових заходів з організації бою (дій) і підготовки батальйону (роти); оцінює обстановку, визначає замисел і доповідає його старшому командиру, завершує формулювання рішення; проводить рекогносцировку; віддає бойовий наказ; організовує взаємодію і віддає вказівки з організації управління та всебічного забезпечення бою (дій). Потім він організовує (здійснює) детальну розробку порядку дій і оформлення бойових документів, керує підготовкою підрозділів до бою (дій) і у визначений час доповідає старшому командиру про готовність до виконання бойового завдання. 
Метод паралельної роботи застосовується при обмежених термінах підготовки бою (дій). При цьому організація бою (дій) у нижчих ланках управління розпочинається після визначення старшим командиром замислу бою (дій) і здійснюється паралельно на підставі відданих ним попередніх бойових розпоряджень. Цей метод є основним при безпосередній підготовці бою (дій).
З отриманням попереднього бойового розпорядження командир батальйону (роти) спочатку виконує заходи, які передбачені методом послідовної роботи. Після визначення замислу зі ступенем деталізації, що відповідає отриманому попередньому бойовому розпорядженню, доповідає його старшому командиру; віддає попередні бойові розпорядження підпорядкованим підрозділам. З отриманням бойового наказу (бойового розпорядження) завершує формулювання рішення, проводить рекогносцировку, уточнює завдання підрозділам, віддає бойовий наказ, організовує взаємодію і віддає вказівки з організації управління і всебічного забезпечення бою (дій), організовує (здійснює) детальну розробку порядку дій і оформлення бойових документів. Одночасно він керує завершенням підготовки до бою (дій) і у визначений час доповідає старшому командиру про готовність до виконання бойового завдання.
У залежності від обстановки та наявності часу послідовність роботи командира батальйону (роти) з підготовки бою (дій) може бути й іншою. Незалежно від обраного методу роботи командир і штаб повинні забезпечити безперервне управління підрозділами, своєчасне формулювання рішення, постановку завдань підрозділам і оперативне реагування на зміни в обстановці. Більшу частину часу потрібно надати підпорядкованим підрозділам для безпосередньої підготовки до виконання завдання.
Відповідно до статті 15 Бойового статуту сухопутних військ Збройних сил України підготовка бою (дій) включає: організацію бою (дій); підготовку батальйону (роти) до бою (дій); практичну роботу командира батальйону (роти) у підпорядкованих підрозділах.
Згідно із статтею 16 Бойового статуту сухопутних військ Збройних сил України організація бою (дій) включає: усвідомлення завдання; оцінювання обстановки; визначення замислу і завершення формулювання рішення; постановку бойових завдань підрозділам; організацію взаємодії, управління та всебічного забезпечення бою (дій); детальну розробку порядку дій і оформлення бойових документів.
Водночас, статтею 28 Розділу 2.4. Бойового статуту сухопутних військ Збройних сил України передбачено, що Відхід батальйону (роти) здійснюється з метою виводу підрозділів з-під ударів переважаючих сил противника, зайняття більш вигідного положення для подальших дій або вивільнення частини сил для використання на інших напрямках. Він проводиться тільки за наказом (з дозволу) старшого командира і може бути вимушеним або навмисним. 
Вимушений відхід застосовується в умовах, коли наявними силами і засобами немає можливості утримувати район оборони (опорний пункт) і створюється реальна загроза оточення та знищення підрозділів, які обороняються.
Навмисний відхід підрозділів здійснюється з метою створення сприятливих умов для їх подальших дій.
Відхід ретельно готується і здійснюється організовано, він не повинен відкривати фланги сусідніх підрозділів і перетворюватися на втечу. Підрозділи в боєздатному стані виходять у призначений район або займають новий рубіж оборони. Батальйон (рота) може відходити у складі бригади або самостійно з рубежу на рубіж або зразу на кінцевий рубіж (район).
В умовах безпосереднього зіткнення з противником відходу передує вихід з бою. Для забезпечення виходу батальйону з бою призначаються підрозділи прикриття - танкові (механізовані) взводи від рот першого ешелону або одна з рот із засобами посилення, а при виході з бою роти – танки (механізовані відділення) від кожного взводу або посилений взвод.
Для відходу батальйону (роті) призначаються маршрут (напрямок) відходу, рубіж (район) відходу і час його заняття.
Відповідно до акта проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення місця зосередження групою відновлення, підставами для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності є те, що він, займаючи посаду командира військової частини НОМЕР_2 , не організував ефективне та раціональне використання особового складу, що надійшов в його підпорядкування, для виконання вимог бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2025 №1785 дск/ОКП та відновлення ВП «Черкаси» та ВП «Кагарлик». Не здійснив належний контроль за станом дисципліни серед підлеглого особового складу, який мав виконати завдання з відновлення позицій, що призвело до відходу підпорядкованих військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 та військової частини НОМЕР_4 з району зосередження. Не вжив увесь комплекс заходів для відновлення втраченого положення своїх військ, що призвело до відходу особового складу групи відновлення з точки зосередження в лісосмузі Бадмінтон 26 та невиконання вимог бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2025 №1785 дск/ОКП. 
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 04.05.2025 №1785 дск/ОКП (про передачу особового складу в підпорядкування командира військової частини НОМЕР_3 ) було виконано позивачем, адже останній прийняв в своє підпорядкування 53-х військовослужбовців 2-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_3 , 11 військовослужбовців роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_3 та НОМЕР_5 військовослужбовців зведеного підрозділу №2 військової частини НОМЕР_4 , які входили до складу ЗВРез №4 командира військової частини НОМЕР_1 разом зі штатною стрілецькою зброєю та закріпленими за підрозділами засобами. Факт виконання даного бойового розпорядження підтверджується витягами з актів прийняття-передачі №56/дск, №57/дск та ЗВРез №4 від 04.05.2025.
З матеріалів справи вбачається, що не заперечується сторонами, військовослужбовці військової частини НОМЕР_3 та військової частини НОМЕР_4 , які мали здійснити заходи з відновлення ВП "Черкаси" та ВП "Кагарлик", перебували на точці зосередження: позиція «МАЯМІ»/лісосмуга Бадмінтон 26. 
Особовий склад, який мав виконати заходи з відновлення позиції, був забезпечений відповідними засобами ближнього бою, засобами зв`язку, вогневим прикриттям та аеророзвідкою, а також здійснювалася доставка необхідних засобів за допомогою дрона.
Разом з тим, військовослужбовці на позиції «МАЯМІ»/лісосмуга Бадмінтон 26 знаходились під постійним вогневим впливом противника та намагалися утримувати укриття в прийнятному стані після обстрілів, а також тримали оборону наявними вогневими засобами.
Однак, внаслідок постійних обстрілів та штурмових дій ворога наявне укриття на позиції «МАЯМІ» було повністю знищене. 
Отже, відхід військовослужбовців групи відновлення ВП «Черкаси» та ВП «Кагарлик» з місця зосередження, в розумінні положень Бойового статуту сухопутних військ Збройних сил України, є вимушеним, оскільки військовослужбовці через постійні обстріли були позбавлені можливості утримувати позицію, а також створювалася реальна загроза оточення та знищення групи.
Вказане також підтверджується поясненнями самих військовослужбовців, які надавались під час проведення службового розслідування, а також бойового медика 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 молодшого сержанта ОСОБА_8 , яка підтвердила наявність постійного вогневого впливу з боку противника на всю лісосмугу Бадмінтон. Також, остання пояснила, що вночі 08.05.2025 військовослужбовці з позиції "МАЯМІ" виходили на зв`язок з командуванням військової частини НОМЕР_6 та доповідали, що позицію утримувати неможливо. Приблизно о 07.00 ранку 08.05.2025 військовослужбовці з позиції "МАЯМІ" вийшли на зв`язок та доповіли, що вже залишили позицію. Про даний факт молодший сержант ОСОБА_9 одразу доповіла на КСП військової частини НОМЕР_2 . В рацію поступила команда відходити на позицію "НЕПТУН" (західніше "МАЯМІ"/Бадмінтон 26), тобто вже після того як військовослужбовці відійшли з позиції. Після відходу група з 4-х осіб продовжила несення служби вже на "КІОТО". Що стосується командування військової частини НОМЕР_2 , то ОСОБА_9 повідомило, що вони надіслали дрон для супроводу бійців, які вже почали відхід та команди на залишення позицій не було.
Як вбачається з акту, за наслідками службового розслідування встановлено, що в діях військовослужбовців, які здійснили відхід з позиції "МАЯМІ"/лісосмуги Бадмінтон 26, вбачаються ознаки того, що вони вчинили об`єктивно обґрунтований маневр, враховуючи загальну обстановку в районі виконання бойового завдання. Проте, даний маневр не був узгоджений з командуванням військової частини НОМЕР_6 , а також військової частини НОМЕР_2 , якій вони безпосередньо підпорядковувались на момент події.
Разом з тим, слід зауважити, що бойове розпорядження щодо відновлення ВП «Черкаси» та ВП «Кагарлик» було видане командиром військової частини НОМЕР_1 07.05.2025, тоді як самовільний відхід військовослужбовців відбувся наступного дня зранку 08.05.2025, що свідчить про часову обмеженість та позбавлення позивача, як командира військової частини НОМЕР_2 , реальної можливості організувати та реалізувати комплекс заходів для відновлення позиції.
Однак, не дивлячись на це командуванням військової частини НОМЕР_2 було надіслано дрон для супроводу бійців, які вже почали відхід на позицію РЕБ «КІОТО», а відтак погодили такий маневр військовослужбовців. 
До того ж, відразу після цього, позатерміновим бойовим донесенням №116/1373дск від 08.05.2025, позивач письмово доповів на командний пункт військової частини НОМЕР_1 про факт знищення рубежу блокування «МАЯМІ» та маневр особового складу даного рубежу (у складі 4-х військовослужбовців) на позицію РЕБ «КІОТО».
Суд відхиляє доводи відповідача про те, що відхід військовослужбовців став наслідком неналежного контролю позивача за станом дисципліни серед підлеглого особового складу, оскільки як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході службового розслідування причинами маневру військовослужбовців стали виключно об`єктивні фактори, які унеможливлювали подальше виконання бойового завдання в районі лісосмуги Бадмінтон 26. 
Тобто, враховуючи реальну бойову обстановку на місці зосередження це було єдине об`єктивно правильне рішення, при чому, прийняте у максимально обмежені терміни.
Відповідачем не доведено того, що таке рішення військовослужбовцями прийнято на виконання непогодженого командиром наказу командира військової частини НОМЕР_2 , чи всупереч іншим рішенням чи неправомірним діям командира. 
Разом з тим, суд враховує, що дисциплінарна відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом ЗСУ має індивідуальний характер.
У поясненнях, наданих під час службового розслідування, позивач посилається на об`єктивні підстави щодо маневру військовослужбовців з місця зосередження, які були у його підпорядкуванні та об`єктивні причини позбавлення його реальної можливості організувати та реалізувати комплекс заходів для відновлення позиції. 
Згідно бойового розпорядження ОСОБА_1 №193/1дск, задача оцінки обстановки та застосування підпорядкованого особового складу для виконання завдання покладалась на заступника командира військової частини НОМЕР_2 - ТВО командира 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_10 .
Ні в акті службового розслідування, ні у спірних наказах вказаним обставинам оцінка не надана.
Тому, у даному випадку, відсутній прямий причинно-наслідковий зв`язок між діями позивача та наслідками, що настали, оскільки останні були спричинені факторами, які не залежали від позивача.
Матеріалами службового розслідування встановлено, що причинами маневру військовослужбовців стали виключно об`єктивні фактори, які унеможливлювали подальше виконання бойового завдання в районі лісосмуги Бадмінтон 26. Саме лісосмуга Бадмінтон 26, де ця знаходилась позиція, перебувала під найбільш інтенсивним вогневим впливом противника.
Також суд, дослідивши зміст оскаржуваних наказів, вважає, що накази є дефектними за своєю формою та змістом, оскільки містять лише загальні (бланкетні) посилання на положення нормативно-правових актів, без зазначення конкретних порушень, які ставляться у вину ОСОБА_1 .
Відсутність чіткої правової кваліфікації дій позивача грубо порушує принцип правової визначеності, оскільки особа, яка притягується до відповідальності, позбавляється можливості чітко розуміти сутність пред`явленого обвинувачення та здійснювати ефективний захист своїх прав.
Суд наголошує, що дисциплінарний проступок має бути конкретизований у часі, місці та способі його вчинення. У спірному випадку відповідач обмежився формальним переліком нормативно-правових актів, не вказавши, які саме службові обов`язки, визначені Статутом внутрішньої служби чи іншими нормами, порушені позивачем або виконані неналежним чином. Такий підхід свідчить про відсутність встановленої об`єктивної сторони проступку, що є обов`язковим елементом для притягнення до юридичної відповідальності.
Відповідачем до матеріалів справи не надано жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем дисциплінарного порушення чи на підтвердження покладення на позивача конкретних завдань, невиконання яких стало підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.
Відповідно до положень статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи вказані критерії суд приходить до висновку, що рішення відповідача винесено необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; упереджено; непропорційно, зокрема без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення.
Отже, відповідач у цій справі не довів правомірності прийнятих наказів щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до статей 105-106 Дисциплінарного статуту облік заохочень та дисциплінарних стягнень ведеться в усіх підрозділах (від роти і вище) та військових частинах. 
Усі заохочення та дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, у тому числі і заохочення, оголошені командиром усьому особовому складу підрозділу (команди), військової частини, заносяться у тижневий строк до службової картки військовослужбовця (додаток 3 до цього Статуту).
У разі зняття дисциплінарного стягнення у службовій картці військовослужбовця в розділі «Стягнення» робиться запис - коли й ким стягнення знято.
Враховуючи висновок суду про протиправність та скасування оскаржуваних наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, відповідно до у відповідача виникає обов`язок внести відповідний запис до службової картки військовослужбовця після набрання законної сили рішенням суду. 
Крім того, пунктом 1 розділу ХVІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року № 260 (далі - Порядок № 260) визначено, що командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.
Відповідно до абз.2 пункту 4 розділу ХVІ Порядку № 260 при порушенні військової дисципліни або у разі притягнення військовослужбовця наказом відповідного керівника до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, під час виконання ними службових обов`язків, незадовільному виконанні службових обов`язків, виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється в таких розмірах: у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення «догана», оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління) або у разі притягнення військовослужбовця наказом відповідного керівника до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, під час виконання ними службових обов`язків, яка призвела до матеріальних збитків на загальну суму більше одного до чотирьох прожиткових мінімумів включно, установлених для працездатних осіб на день видання наказу про притягнення особи до матеріальної відповідальності, - 90 відсотків встановленого розміру щомісячної премії. 
Командир військової частини здійснює преміювання у зазначених розмірах за календарний місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром (за винятком випадків, коли таке стягнення знято встановленим порядком у цьому самому місяці).
Враховуючи визнання протиправними та скасування в судовому порядку наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 07.07.2025 №753 та від 11.07.2025 №927 в частині, що стосується позивача, позовні вимоги щодо здійснення перерахунку та виплати позивачу грошового забезпечення та премії у сумі, яка не була йому виплачена внаслідок прийняття цих наказів, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати присудженню з відповідача не підлягають.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) про визнання протиправними та скасування наказів в частині, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним та скасувати пп. 2.1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування по факту самовільного залишення місця зосередження групою відновлення» №753 від 07.07.2025, яким підполковника ОСОБА_1 , командира військової частини НОМЕР_2 за порушення вимог статей 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 16, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 12, 14, 15, 16 Розділу 1 та статті 28 Розділу 2.4. Бойового статуту сухопутних військ Збройних сил України Частина 2 на виконання статті 45, п. б) статей 48, 55, 86 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України притягнуто до дисциплінарної відповідальності і накладено дисциплінарне стягнення «Догана».
3. Визнати протиправним та скасувати п. 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» №927 від 11.07.2025, яким підполковника ОСОБА_1 , командира військової частини НОМЕР_2 за порушення вимог статей 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 16, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 12, 14, 15, 16 Розділу 1 та статті 28 Розділу 2.4. Бойового статуту сухопутних військ Збройних сил України Частина 2 на виконання статей 45, 55, 86 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення передбачене пунктом «б» статті 48 «Догана». 
4. Зобов`язати уповноважених осіб військової частини НОМЕР_1 виключити із службової картки ОСОБА_1 записи про дисциплінарні стягнення, накладені на підставі наказів командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 07.07.2025 № 753 та командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 11.07.2025 № 927.
5. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення та премію з червня 2025 року відповідно до розділів І та XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260.
6. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.