Справа № 2-а-426/11 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2011 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Лопатюк Н.Г., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю як особі, котра постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 22.12.2010 року звернулась до суду з даним адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м.Києва та просила визнати дії відповідача такими що не відповідають вимогам чинного законодавства відносно нарахування додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю як особі, котра постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплатити додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію, відповідно до вимог ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи`в розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком з 1997року та в подальшому проводити перерахунок пенсії в зв`язку зі змінами мінімального розміру пенсії.
Оскільки зазначені грошові виплати виплачуються їй у меншому розмірі, ніж передбачено вказаним законом, просить перерахувати розмір пенсії та виплатити недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу відповідно до вимог законодавства.
Позивачка неодноразово зверталась до відповідача з проханням перерахунку пенсії, але отримала письмову відмову у здійсненні такого перерахунку, обґрунтовану наступним чином. 
Відповідач посилається на ті підстави, що позивачу, як особі яка працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, віднесеної до IV категорії радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка є за віком пенсіонеркою, особою віднесеною до IV категорії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. № 530 “Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян” встановлено додаткову пенсію у розмірі 5% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Підстав для перегляду пенсії не має оскільки іншого чинним законодавством не передбачено.
Оскільки зазначені виплати виплачуються їй у меншому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством вона була вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та, просить перерахувати розмір додаткової пенсії та здійснити відповідні виплати. 
23.02.2011р. позивачка заявили клопотання в якому просить розглянути справу за її відсутності в прядку письмового провадження (а.с.13).
Представником відповідача подано до суду письмові заперечення в яких просить відмовити в задоволенні заявлених вимог, посилаючись на вимоги Конституції України, Закону України «Про статус і соціальний захист населення, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України «Про Державний Бюджет на 2008р.», постанови КМУ №530 від 28.05.2008р., на порядок організації державної влади в країні та бюджетні призначення на поточний рік, також зазначаючи, що загальний розмір пенсії позивача включає суму додаткової пенсії особам віднесеним до IV категорії, а тому просить в задоволенні позовних вимог відмовити застосувавши строк позовної давності.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивачка є особою, яка працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, віднесеної до IV категорії радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним поссвідченням (а.с.7).
Позивачка перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду в Святошинському районі м.Києва та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
Відповідно до ст. 51 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (в редакції від 09.07.2007 року) додаткова пенсія за шкоду заподяну здоров*ю, особам віднесеним до IV категорії становить 15% мінімальної пенсії за віком. 
З 01.01.2008 року набрали чинності внесені зміни до Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” відповідно до якого розмір додаткової пенсії дя осіб віднесених до IV категорії становить 5% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. 
22.05.2008 року Конституційним Судом України було винесено рішення, яким вищезазначені зміни до Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” були визнані неконституційними, оскільки відповідно до ст. 22 Конституції України при прийняті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. 
Відповідно до ст. 152 Конституції України, ст. 73 Закону України “Про Конституційний Суд України” закони та інші правові акти, які за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними, оголошуються не чинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. 
Також в резолютивній частині рішення від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 зазначено, що положення Закону України “Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Тобто, з набранням чинності вказаного рішення з 22.05.2008 року у позивача з`явилось право на перерахунок пенсії у встановленому Законом розмірі.
Проте відповідач при нарахуванні пенсії став керуватися постановами КМУ № 530 від 28.05.2008 року та № 654 від 16.07.2008 року, в яких були визначені мінімальні розміри пенсій, зокрема, встановлено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” виплачується особам віднесеним до IV категорії у розмірі - 5 відсотків до прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність.
Однак суд не може взяти до уваги і визначенні цими постановами Кабінету Міністрів розміри пенсії, оскільки питання розміру пенсій вирішені Законом України, а тому з огляду на загальні засади пріоритету законів над підзаконними актами при розрахунку підвищення пенсії застосуванню підлягає саме Закон, а не постанова.
Відповідно до частини 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України. 
Згідно з положенням ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. 
Отже, за конституційними нормами, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд дійшов висновку, що при визначенні розміру додаткової пенсій позивача застосуванню підлягають частина 3 статті 51 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (станом на 31.12.2007 року), а не постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують зміст і обсяг існуючих прав позивача, що є порушенням положень ст. 22 Конституції України. 
Зі змісту статі 51 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком. 
За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та встановлюються у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. 
Суд вважає безпідставними посилання відповідача на не взяття до уваги положень частини 3 статті 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, та погоджується з доводами позивача, що наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статею 51 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. 
Отже, при нарахуванні пенсії відповідач повинен керуватися ч.1 ст. 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, де визначається розмір мінімальної пенсії за віком, яка встановлюються у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом та ст.51 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, які були чинними станом на 31.12.2007 року, оскільки вихідним критерієм для обрахунку державної та додаткової пенсії виступає саме мінімальна пенсія за віком, яка визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, і встановлюються у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, виходячи з того, що іншій нормативно-правовий акт, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, відсутній. 
Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, віднесеним до 1,2,3,4 категорій. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. 
Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить про те, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.
Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. 
У відповідності до положень ст. 46 Конституції України прийнято Закон України “Про прожитковий мінімум”. Цей Закон дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень. 
Частиною 2 ст. 1 Закону України “Про прожитковий мінімум” встановлено, що прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. 
Статтею 2 вказаного закону визначено, що прожитковий мінімум застосовується, зокрема, для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім`ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України; формування Державного бюджету України та місцевих бюджетів. 
Тобто, з вищезазначеного випливає, що прожитковий мінімум є базою для розрахунку мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії за віком, інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України, та ґрунтується зокрема на ч. 3 ст. 46 Конституції, у відповідності до якої пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги не можуть бути нижчими ніж прожитковий мінімум, встановлений законом. 
Враховуючи викладене, в контексті положень Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (в редакції від 09.07.2007 року) та ч. 1 ст. 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, суд вважає за необхідне застосування для визначення розміру щомісячної пенсії розмір прожиткового мінімуму, оскільки в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується лише як коефіцієнт для визначення розміру щомісячної пенсії, що, на думку суду, не суперечить вимогам ст. 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
Таким чином, мінімальний розмір пенсії за віком залежить від розміру прожиткового мінімуму, який встановлюється Законом України “Про Державний бюджет”, тому при розрахунку додаткової пенсії, передбаченої ст. 51 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, має застосовуватись розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого в законі про державний бюджет на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком. 
Відповідно до ч.1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. 
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо відмови у перерахунку позивачу додаткової пенсії за шкоджу заподіяну здоров*ю, особам віднесеним до IV категорії відповідно до ст. 51 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (в редакції від 09.07.2007 року), є протиправними, оскільки не відповідають вищевказаним вимогам закону, а тому позовні вимоги позивача ґрунтуються на правових нормах і підлягають задоволенню. 
Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається. 
Разом з тим, нормою ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Згідно ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала. 
Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернулась до суду 22.12.2010 року. 
За таких обставин, позивачкою пропущений строк звернення до адміністративного суду щодо вимог про зобов`язання перерахунку пенсії до 22 червня 2010 року, визначеного КАС України, поважність причин його пропуску позивачем не була суду доведена.
Таким чином, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивачки є обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню частково з врахуванням строку звернення до суду з позовом за захистом прав, свобод та інтересів за період з квітня 2010 року та за вирахуванням здійснених за цей період виплат.
Щодо вимог позивачки про здійснення виплати додаткової пенсії, відповідно до ст. 51 Закону в майбутньому, то вони не підлягають задоволенню, оскільки зазначене право передбачене Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання та не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин.
Керуючись ст. 46 Конституції України, ст.51 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, ст.ст. 7-12, 69-71, 94, 99, 128, 158- 163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов задовольнити частково. 
Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров`ю у розмірі 15% мінімальної пенсії за віком, з застосуванням розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого Законом про Державний бюджет на відповідний рік, з 22 червня 2010 року відповідно до статті 51 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28 лютого 1991 року № 796-XII (в редакції від 09.07.2007 року) за виключенням здійснених Управлінням Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва за цей період таких виплат. 
В задоволенні решти заявлених вимог відмовити.
Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

С У Д Д Я: