П О С Т А Н О В А

іменем України

"21" липня 2026 р. Справа153/1195/26 

Провадження3/153/442/26-п

Код суду: 231 

Суддя Ямпільського районного суду Вінницької області Гаврилюк Т.В. розглянувши адміністративну справу, яка надійшла від ВП №1 Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
В С Т А Н О В И В :
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення 12 червня 2026 року о 22 годині 19 хвилин по вулиці Молодіжна,1 в місті Ямпіль Могилів-Подільського району Вінницької області водій ОСОБА_1 керував автомобілем JEEP PATRIOT д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкірного покриву обличчя та невиразна мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці у встановленому законом порядку за допомогою алкотестера Драгер 6810 відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР.
ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним – судовими повістками із рекомендованими повідомленнями №R067208773027, №R067220376599, які повернулися із відмітками «адресат відсутній» (а.с.10-11, 17-18), про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в його відсутність до суду не надійшло. Також слід зазначити, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 працівниками поліції було повідомлено, що розгляд справи відбудеться в Ямпільському районному суді Вінницької області, тобто ОСОБА_2 був обізнаний про те, що справа про адміністративне правопорушення відносно нього буде передана на розгляд до Ямпільського районного суду Вінницької області, проте не вжив жодних заходів щоб дізнатися про стан відомого йому судового провадження протягом тривалого часу.
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, що викладена в рішенні по справі «Пономарьов проти України» (Заява №3236/03), «… сторони в розумінні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява №8371/02, п.2, та «Трух проти України», заява №50966/99 від 14.10.2003).
Частиною 2 статті 268 КУпАП передбачений вичерпний перелік статей при розгляді справ, за якими присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Категорія справ за ч.1 ст.130 КУпАП до вказаного переліку не входить, а тому присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за даною статтею у судовому засіданні не є обов`язковою. 
Відтак, вважаю за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
20.07.2026 за вх.№5924 захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Слюсар О.О., яка діє на підставі ордеру серії АВ №1316058 від 03.07.2026 подала заяву про закриття провадження у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення Зазначила, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №391493 від 12.06.2026 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 12.06.2026 року, о 22:19:00 годин в м. Ямпіль, по вул. Молодіжній, 1, керував автомобілем JEEP PATRIOT, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Сторона захисту не погоджується з протоколом про адміністративне правопорушення та вважає, що у даній справі відсутні як подія, так і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б у своїй сукупності підтверджували факт вчинення особою адміністративного правопорушення, натомість свідчать про істотні порушення працівниками поліції вимог КУпАП, Закону України «Про Національну поліцію» та підзаконних нормативно-правових актів під час фіксації та оформлення відповідних матеріалів. Щодо відсутності події та складу адміністративного правопорушення вважає, що дана справа підлягає закриттю , оскільки відсутні належні та допустимі докази факту керування транспортним засобом. Однією з обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, є встановлення факту керування особою транспортним засобом або вчинення інших дій, прямо визначених диспозицією зазначеної статті. Обов`язок доведення цієї обставини покладається на орган, який склав протокол про адміністративне правопорушення. Разом із тим, надані до матеріалів справи відеозаписи не містять жодного об`єктивного підтвердження того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом до моменту прибуття працівників поліції. Навпаки, з відеозапису вбачається лише те, що автомобіль вже знаходився у нерухомому стані на острівці безпеки, а ОСОБА_1 перебував всередині транспортного засобу разом із жінкою. Лише після цього до автомобіля підходять працівники поліції та розпочинають спілкування з ним. Жодного моменту руху транспортного засобу, перебування ОСОБА_3 за кермом під час руху чи безпосереднього керування автомобілем відеозаписи не містять. При цьому, зі слів ОСОБА_3 , він разом із дівчиною знаходився у припаркованому автомобілі на острівці безпеки, між ними виник конфлікт, у зв`язку з чим вони тривалий час перебували на місці. Сам по собі факт перебування особи на водійському місці транспортного засобу, який не рухається, не є беззаперечним доказом керування ним у розумінні статті 130 КУпАП. Матеріали справи також не містять жодних інших належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ОСОБА_1 безпосередньо керував автомобілем до прибуття працівників поліції. Зокрема, відсутні відеозаписи руху транспортного засобу, пояснення незалежних свідків, записи з камер зовнішнього спостереження чи інші докази, які б достовірно підтверджували факт керування. Таким чином, висновок працівників поліції про керування транспортним засобом ґрунтується виключно на припущеннях, що є неприпустимим з огляду на вимоги статей 251 та 252 КУпАП щодо належності, допустимості та достатності доказів. За відсутності належних доказів факту керування транспортним засобом відсутня одна з обов`язкових ознак об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, що саме по собі виключає можливість притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності. Порушення порядку відеофіксації та суперечності у діях працівників поліції. Працівники поліції під час виконання службових обов`язків повинні постійно проводити відеозапис відповідної спеціальної поліцейської операції (у даному випадку - встановлення обставин вчинення правопорушення та складання протоколу про адміністративне правопорушення). Відеозаписи, які містяться в матеріалах справи не є безперервними, а є нечіткими, такими, з яких неможливо встановити дійсні обставини справи та не відповідають вимогам КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ та Міністерства охорони здоров`я 09.11.2015 №1452/735. Відеозаписи, долучені до матеріалів справи, не підтверджують обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, а навпаки свідчать про численні порушення порядку документування події та викликають обґрунтовані сумніви щодо законності дій працівників поліції. Так, із самого початку відеозапису вбачається, що двоє працівників поліції підходять до автомобіля, в якому перебуває ОСОБА_1 разом із жінкою. При цьому на відео відсутня будь-яка фіксація руху транспортного засобу чи моменту його зупинки. Не зафіксовано, що автомобіль рухався, що саме ОСОБА_1 керував ним або був зупинений під час руху. Попри це, перші претензії працівників поліції стосуються нібито непристебнутого ременя безпеки. Водночас жодного об`єктивного підтвердження того, що транспортний засіб перебував у русі, відеозапис не містить, а тому самі по собі такі зауваження не можуть свідчити про вчинення будь-якого правопорушення та виглядають безпідставними за відсутності належної відеофіксації факту руху автомобіля. Надалі замість належного документування можливого адміністративного правопорушення працівники поліції тривалий час ведуть із ОСОБА_4 розмови, які не стосуються предмета перевірки. Зокрема, обговорюються питання його місця роботи, виконання службових обов`язків, керівництва та інші особисті обставини, що жодним чином не пов`язані із встановленням наявності чи відсутності ознак адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП. Крім того, із відеозапису вбачається, що працівники поліції, які першими прибули на місце події, фактично не можуть визначити порядок оформлення адміністративних матеріалів, не узгоджують між собою подальші процесуальні дії та не здійснюють належного оформлення документів. Згодом на місце події прибуває інший екіпаж поліції, працівники якого починають оформлювати адміністративні матеріали, тоді як поліцейські, які першими спілкувалися з ОСОБА_4 , фактично припиняють участь в оформленні та продовжують виконувати інші службові завдання, зокрема здійснюють зупинку інших транспортних засобів. Особливої уваги заслуговує зафіксована на відеозаписі фраза працівника поліції, який прибув пізніше, адресована поліцейському Гайдаю: «Підписуй, роби, що кажу», після чого останній без будь-якого обговорення підписує відповідні матеріали. Така поведінка не свідчить про самостійне встановлення обставин події особою, яка склала процесуальні документи, а навпаки створює обґрунтовані сумніви щодо того, що адміністративні матеріали були оформлені формально, без належного з`ясування фактичних обставин справи. Крім того, усі зазначені події фіксуються портативним відеореєстратором із позначенням «Кізлевич Віталіна», хоча така працівниця поліції на місці події взагалі відсутня, не бере участі у спілкуванні з ОСОБА_4 та не здійснює жодних процесуальних дій. Водночас матеріали справи підписані іншими працівниками поліції, що додатково ставить під сумнів дотримання вимог Інструкції, затвердженої наказом МВС України №1026, щодо використання портативних відеореєстраторів. Таким чином, надані суду відеозаписи не лише не підтверджують факт керування транспортним засобом чи наявність законних підстав для притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, а й свідчать про непослідовність та суперечливість дій працівників поліції, відсутність належного документування обставин події та істотні порушення порядку оформлення адміністративних матеріалів. За таких обставин відеозаписи не можуть визнаватися достатніми, належними та допустимими доказами у розумінні статті 251 КУпАП. Використання поліцейського з портативного відеореєстратора з порушенням вимог Інструкції МВС №1026. Як вже зазначалось, на наданих стороною обвинувачення відеозаписах відображається позначення «Кізлевич Віталіна», що свідчить про закріплення відповідного портативного відеореєстратора саме за зазначеним поліцейським. Водночас із самого відеозапису вбачається, що поліцейська на ім`я ОСОБА_5 під час оформлення адміністративних матеріалів взагалі не була присутня на місці події, не брала участі у спілкуванні з ОСОБА_4 , не проводила жодних процесуальних дій та не складала адміністративні матеріали. Така особа взагалі була відсутня під час процедури складення протоколу. Натомість усі процесуальні дії здійснювалися іншими працівниками поліції, зокрема поліцейським Гайдаєм, підпис якого міститься у протоколі про адміністративне правопорушення та інших матеріалах справи. За таких обставин виникає обґрунтоване питання, з яких причин поліцейський Гайдай здійснював відеофіксацію за допомогою портативного відеореєстратора, закріпленого за іншим працівником поліції, який фактично був відсутній на місці події. Матеріали справи не містять жодних пояснень або документів, які б підтверджували законність використання поліцейським Гайдаєм технічного засобу, закріпленого за іншою службовою особою, а також відсутні будь-які відомості щодо передачі цього відеореєстратора чи підстав його використання іншими працівниками поліції. Такі обставини ставлять під сумнів дотримання встановленого Інструкцією №1026 порядку використання портативних відеореєстраторів, автентичність джерела походження відеозапису, а також належність і допустимість цього доказу. За відсутності підтвердження законності використання відповідного технічного засобу наразі не має можливості достеменно встановити, ким саме, за допомогою якого пристрою та з дотриманням яких вимог було здійснено відеофіксацію події. Враховуючи викладене, зазначений відеозапис не може бути беззастережно визнаний належним та допустимим доказом у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки існують обґрунтовані сумніви щодо дотримання порядку його отримання та використання. Порушення працівниками поліції прав особи (в тому числі конституційних), яка притягається до адміністративної відповідальності, що виразилося в не роз`яснені його прав, включаючи права на захист (адвоката). Вважає за необхідне зауважити, що при складанні протоколу про притягнення до відповідальності ОСОБА_3 жоден працівник поліції не виконав свій прямий обов`язок, визначений ст. 256 КУпАП, та не роз`яснив йому як особі, відносно якої складається протокол про притягнення до адміністративної відповідальності, його права, передбачені ст. 268 КУпАП і ст. 63 Конституції України. Таким чином, ОСОБА_6 , як особа, яка притягається до відповідальності, будучи звичайною пересічною людиною, взагалі не знав своїх прав. йому не було повідомлено, що він має право заявляти клопотання та робити заяви, а також скористатися своїм конституційним правом на захист ще під час складання поліцейськими відносно нього протоколу. В свою чергу, працівники поліції, не роз`яснивши права ОСОБА_7 скористалися таким його незнанням, чим допустили зловживання своїми правами, що є неприпустимим. Зазначене являється грубим порушенням як процедури складання протоколу, так і прав особи, яка притягається до відповідальності, в тому числі основоположного права на захист, що гарантоване останньому ст. 59 Конституції України. В зв`язку з чим, такий протокол являється протиправним та недопустимим доказом вини ОСОБА_3 по даній справі, як і усі послідуючі докази, які були отримані під час оформлення адміністративних матеріалів відносно нього. Отже, матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б беззаперечно підтверджували наявність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Натомість встановлено істотні порушення вимог КУпАП, Закону України «Про Національну поліцію», Інструкції МВС України №1026 від 18.12.2018, Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015, а також порушення гарантованих Конституцією України та КУпАП процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Зокрема, стороною обвинувачення не доведено одну з обов`язкових ознак об`єктивної сторони правопорушення - факт керування ОСОБА_4 транспортним засобом. Надані відеозаписи не фіксують моменту руху автомобіля, НЕ підтверджують законність його зупинки, містять численні переривання та суперечності, а також викликають обґрунтовані сумніви щодо їх належності та допустимості як доказів. Більше того, поведінка працівників поліції, зафіксована на відеозаписах, свідчить про непослідовність їхніх дій, відсутність належного документування обставин події, формальний підхід до складання адміністративних матеріалів та недотримання вимог чинного законодавства. За таких обставин у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували як подію адміністративного правопорушення, так і наявність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Просила клопотання про закриття провадження у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення задовольнити. Визнати недопустимими та неналежними доказами відеозаписи й інші матеріали, отримані працівниками поліції з істотним порушенням вимог КУпАП та чинного законодавства. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
В судовому засіданні захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Слюсар О.О. заяву підтримала, просила закрити провадження у справі.
Дослідивши адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 , а саме: дані, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №691493 від 12.06.2026; копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА від 12.06.2026; направлення для огляду на стан сп`яніння від 12.06.2026 №77; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів; довідку інспектора САП ВВГ Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області, з якої встановлено, що ОСОБА_2 отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 05.06.2010, видане центром ДАІ 0509, стан не визначена міграція; рапорт від 12.06.2026; DVD–диск з вмістом відеозапису з нагрудної камери поліцейського, вважаю не доведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Ст.7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку із адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законів.
За ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. 
Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.
Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». 
Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливість, необхідні для підготовки свого захисту, захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.
Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінов проти України» рішення від 09.06.2011р., заява №16347/02). 
Крім того, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013р., заява №36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). 
Виходячи з практики застосування Європейським судом ст.6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.
Таким чином, розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, судовий процес має відповідати загальним засадам кримінального провадження, а суд має забезпечити гарантії і принципи законності щодо особи, яка притягається до відповідальності, оскільки санкція вказаної статті, при встановленні факту скоєння правопорушення і вини, передбачає штраф, розмір якого значно перевищує прожитковий мінімум для осіб працездатного віку в Україні, як і значно перевищує мінімальний розмір штрафу, визначений ч.2 ст.53 КК України, а також передбачає обов`язкове позбавлення права керування транспортним засобом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Об`єктивна сторона зазначеного складу адміністративного правопорушення - керування транспортними засобами особами в стані сп`яніння. Під керуванням транспортним засобом слід розуміти виконання функцій водія під час руху транспорту, тобто вплив на органи керування транспортного засобу, що призвело до зміни його положення відносно початкового.
Суб`єктами правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у цьому випадку є водії транспортного засобу.
Відповідно до п. 27 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» судам слід враховувати, що відповідальність за ст.130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Керування транспортним засобом слід розуміти, як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Відповідно до змісту статті ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» визначено вичерпний перелік підстав для зупинки транспортних засобів, а також зазначено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті (ч. 3 ст. 35).
Однак, як встановлено із наданих матеріалів справи, суддею не встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, жодних доказів, які б вказували на факт керування автомобілем суду не надано.
Жодних доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом суду не надано, отже не доведено, що він є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а наведені вище докази не підтверджують наявність у діях ОСОБА_1 ознак об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: не доведено факт керування транспортним засобом, що вказано у протоколі, оскільки відсутні будь-які докази, які прямо чи опосередковано можуть підтвердити вказаний факт, отже відсутній склад вказаного адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія на стан сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення ознак стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння передбачена ст.266 КУпАП та детально регламентована Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та Мінохорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015.
Так, відповідно до положень п.2 Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
За приписами ч.3 ст.266 КУпАП у разі незгоди водія з результатами огляду, проведеного поліцейськими на місці, огляд водія проводиться у закладах охорони здоров`я. 
Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння і проведення такого огляду від 17.12.2008). 
Із обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №691493 від 12.06.2026 слідує, що ОСОБА_2 від проходження огляду на стан вживання алкоголю в установленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу відмовився. Не надано доказів про відмову від проходження огляду в закладі охорони здоров`я, як того вимагає Порядок. У протоколі взагалі не вказано, що водій відмовився від проходження встановленого медичного огляду в закладі охорони здоров`я при свідках. 
Окрім того, працівник поліції зобов`язаний був вказати про відмову водія пройти тест за допомогою спеціального технічного засобу на місці зупинки у відповідному акті в присутності свідків, а далі забезпечує його доставку до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше, ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для проведення огляду, для встановлення стану сп`яніння, а у разі відмови водія пройти медичний огляд у мед закладі - скласти відповідний протокол. 
Докази, які б вказували на дотримання працівниками поліції порядку направлення на такий огляд до медичного закладу, та відмови від проходження медичного огляду у медичному закладі у справі відсутні.
Недотримання визначеної законом процедури має наслідком її недійсність, що встановлено ст.266 КУпАП. 
В порушення вимог ст.266 КУпАП не було залучено свідків, у графі "свідки чи потерпілі" відсутні будь-які відомості про свідків, не містять матеріали справи і пояснення свідків, якщо такі мали місце.
Так, до матеріалів справи працівником поліції долучено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначено результат огляду на стан сп`яніння «від огляду на місці зупинки відмовився», з результатами згоден «від підпису відмовився» та що даний факт за відсутності свідків зафіксований на відео з місця події.
За приписами ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.
Виходячи з положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суд з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» від 30 травня 2013 року та «Карелін проти Росії» від 20 вересня 2016 року, у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Будь-яких інших доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння і при цьому відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння у медичному закладі, матеріали справи не містять.
Наявний в матеріалах справи Акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому відсутні підписи свідків, породжує обґрунтовані сумніви щодо відмови від проходження огляду на визначення стану сп`яніння, а отже вказане судом визнається недопустимим доказом, і такий доказ не може свідчити про роз`яснення права громадянину ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі.
З даного випливає, що працівниками поліції не дотримано в повній мірі процедури направлення водія на виявлення стану сп`яніння, що регламентована ст.266 КУпАП, оскільки, до протоколу про адміністративне правопорушення, в якому зафіксовано відмову проведення на місці зупинки огляду за допомогою спеціального технічного засобу працівниками поліції ОСОБА_1 не було доставлено до медичного закладу для проведення відповідного огляду, також відсутні свідки, які могли б підтвердити відмову водія щодо процедуру проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі.
При цьому, вимогами ст.266 КУпАП передбачено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частиною першою статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Статтею 62 Конституції України передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Окрім того, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п.161, Series A заява №25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».
Таким чином, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, як кожен окремо та і в їх сукупності, доходжу висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Відповідно ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Відповідно ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно ст.17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Згідно рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.
При таких обставинах, враховуючи те, що вина особи не була доведена належними доказами та поза розумним сумнівом, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Керуючись ст.ст.7, 8, 221, 245, 251, 266, 268, 283, 284, 287, 288, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст.62, 68 Конституції України, ст.ст.13, 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ №1103 від 17.12.2008 року, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015, суддя
П О С Т А Н О В И В :
Адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 
Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з часу її винесення через Ямпільський районний суд Вінницької області.

Суддя Ямпільського районного суду
Вінницької області Т. В. Гаврилюк