ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/5072/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Мачульського В.В.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Департаменту містобудування земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради (далі – Департамент, відповідач) про визнання протиправною та скасування відмови, що оформлена листом за №6-27/49/2026 від 23.01.2026 року у видачі дозволу для будівництва та обслуговування земельної ділянки і площею 0,0911 га, кадастровий номер 0710100000:22:128:0062, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати видати дозвіл для будівництва та обслуговування земельної ділянки і площею 0,0911 га, кадастровий номер 0710100000:22:128:0062, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно заяви від 30.12.2025 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0911 га, кадастровий номер 0710100000:22:128:0062, що розташована по АДРЕСА_1 . У 2024 році ним було замовлено топографо-геодезичну зйомку для будівництва житлового будинку, господарський будівель та споруд на вказану земельну ділянку. Технічний звіт погоджено КП «Луцькводоканал», КП Луцьким електропостачальним підприємством «Луцьксвітло» та Волинською філією ТОВ «Газорозподільних мереж України». 30.12.2026 звернувся до відповідача з заявою про надання йому дозволу для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд земельної ділянки із кадастровим номером 0710100000:22:128:0062, однак листом від 23.01.2026 за №6-27/49/2026 відповідач відмовив у наданні вказаного дозволу, оскільки відповідно до Генерального плану міста Луцька (зі змінами), затвердженого рішенням Міської ради №26/49 від 23.02.2022, вказана земельна ділянка на розрахунковому етапі знаходиться на території транспорту і зв`язку та знаходиться в санітарно-захисній зоні.
Вважає, що оскільки земельна ділянка перебуває у його власності, а її цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, то вона може бути використана для будівництва житлового будинку. Крім того, положення Земельного кодексу України, Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» відповідно до яких власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд, мають вищу юридичну, ніж рішення Луцької міської ради від 23.02.2022 року, яким відкориговано генеральний план міста Луцька. З урахуванням викладеного у позовній заяві, позивач просив задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 29.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
У відзиві на позовну заяву від 15.06.2026 №6-33/705/2026 відповідач повністю заперечує щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що при вивченні заяви громадянина ОСОБА_1 та доданих до неї документів встановлено, що відповідно до Генерального плану міста Луцька (зі змінами), затвердженого рішенням Луцької міської ради від 23.02.2022 №26/49, земельна ділянка з кадастровим номером 0710100000:22:128:0062 знаходиться в санітарно-захисній зоні навколо об`єкта (шумова зона залізниці), у зв`язку з чим будівництво житлового будинку, господарських будівель та споруд на зазначеній земельній ділянці є неможливим.
Інших заяв чи пояснень по суті справи до суду від сторін не надходило.
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах та письмовому відзиві по суті справи, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що відповідно до Договору дарування земельної ділянки від 26.04.2017 № 4-213 ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0911 га, кадастровий номер 0710100000:22:128:0062, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.04.2017 за № 85939254 земельна ділянка з кадастровим номером 0710100000:22:128:0062, належить ОСОБА_1 .
Згідно технічному звіту по топографо-геодезичному зніманню для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 погоджено Комунальним підприємством «Луцькводоканал», Комунальним підприємством Луцьким електропостачальним підприємством «Луцьксвітло» та Волинською філією ТОВ «Газорозподільних мереж України».
30.12.2026 позивач звернувся з заявою до Департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради про надання йому дозволу для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд земельної ділянки із кадастровим номером 0710100000:22:128:0062.
Листом від 23.01.2026 №6-27/49/2026 Департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради повідомив позивача, що відповідно до Генерального плану міста Луцька (зі змінами), затвердженого рішенням Міської ради від 23.02.2022 №26/49, вказана земельна ділянка на розрахунковому етапі знаходиться на території транспорту і зв`язку та знаходиться в санітарно - захисній зоні навколо об`єкта (шумова зона залізниці), тому будівництво житлового будинку, господарських будівель та споруд є неможливим.
Не погоджуючись з вищевказаною відмовою та вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На підставі частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (надалі - ЗК України), а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.
Статтею 3 ЗК України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно з пунктами а, б статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Як визначено пунктом б частини першої статті 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Частинами першою, другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (пункт в частини третьої статті 116 ЗК України).
З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка площею 00,0911 га, кадастровий номер 0710100000:22:128:0062, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , була надана громадянці ОСОБА_2 на підставі рішення Луцької міської ради № 9/62 від 05.05.2011.
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів установлено Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закон №3038-VІ).
Відповідно до статті 8 Закону №3038-VI планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.
Частиною 1 статті 16 указаного Закону закріплено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження комплексних планів просторового розвитку територій територіальних громад, генеральних планів населених пунктів і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.
Стаття 1 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-І V «Про землеустрій» (далі - Закон №858-IV) містить визначення поняття «цільове призначення земельної ділянки», згідно з яким це є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.
Таким чином, цільове призначення конкретної земельної ділянки фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку.
За змістом статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення.
Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.
Таким чином, кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму. Так, земельні ділянки, віднесені до однієї категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення.
Частиною першою статті 193 ЗК України встановлено, що державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Отже, відомості щодо цільового призначення земельної ділянки, відповідно до приписів вищевказаних правових норм, відображуються у державному земельному кадастрі.
Частиною 3 статті 18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що зонування території здійснюється з дотриманням, зокрема, вимог урахування попередніх рішень щодо планування і забудови території.
Як вже зазначалось судом позивачу на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0911, з кадастровим номером 0710100000:22:128:0062, цільове призначення якої -будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка і повинна бути використана позивачем саме для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.02.2022 у справі №826/1732/18, від 27.07.2022 у справі №405/5220/17.
Суд зазначає, шо положення Земельного кодексу України, Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» відповідно до яких власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд, мають вищу юридичну, ніж рішення Луцької міської ради від 23.02.2022 року, яким затверджено генеральний план міста Луцька.
Відповідно до частини 3 статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23.11.2021 у справі №815/1373/18.
Згідно із частиною 1 статті 16 Закону №3038-VІ планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №3038-V1 забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.
Згідно з частиною 1 статті 25 Закону №3038-VІ режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій.
Відповідно до положень статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.
Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації Із землеустрою.
Отже, планування та забудова земельних ділянок здійснюється, у тому числі, їх власниками, виключно в межах їх цільового призначення.
Відповідно до частини 4 статті 33 Закону №3038-VІ розміщення об`єктів будівництва на території населених пунктів та за їх межами під час комплексної забудови території здійснюється виконавчим органом сільської, селищної, міської ради, районною державною адміністрацією відповідно до їх повноважень шляхом надання містобудівних умов та обмежень або видачі будівельного паспорта відповідно до містобудівної документації у порядку, передбаченому цим Законом.
Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2011 №103 затверджено Порядок видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки (далі - Порядок №103).
У відповідності до п. 2.1 Порядку №103 видача будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури безпосередньо, через центри надання адміністративних послуг та/або через Єдиний державний портал адміністративних послуг. Будівельний паспорт надається уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження пакета документів, до якого входять: заява на видачу будівельного паспорта зі згодою замовника на обробку персональних даних за формою, наведеною у додатку І до цього Порядку; засвідчена в установленому порядку копія документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, або договір суперфіцію; ескізні наміри забудови (місце розташування будівель та споруд на земельній ділянці, відстані до меж сусідніх земельних ділянок та розташованих на них об`єктів, інженерних мереж і споруд, фасади та плани поверхів об`єктів із зазначенням габаритних розмірів, перелік систем інженерного забезпечення, у тому числі автономного, що плануються до застосування, тощо); проект будівництва (за наявності); засвідчена в установленому порядку згода співвласників земельної ділянки (житлового будинку) на забудову.
Пунктом 2.3 Порядку №103 встановлено, що уповноважений орган містобудування та архітектури на підставі отриманих документів визначає відповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам чинної містобудівної документації на місцевому рівні, планувальним рішенням проектів садівницьких та дачних товариств, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.
Пунктом 2.4 Порядку №103 передбачено, що пакет документів для видачі будівельного паспорта або внесення змін до нього повертається уповноваженим органом містобудування та архітектури замовнику з таких підстав: неподання повного пакета документів, визначених пунктом 2.1 або 2.2 цього розділу; невідповідність намірів забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, детальним планам територій, планувальним рішенням проектів садівницьких та дачних товариств, державним будівельним нормам, стандартам І правилам.
Згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних громадських, приватних інтересів, зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення право власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування або встановлення нового функціонального призначення територій. Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого законодавством.
З матеріалів справи вбачається, що право власності на земельну ділянку кадастровий номер 07100000:226128:0062, позивач набув на підставі Договору дарування земельної ділянки № 4-213 від 26.04.2017.
Генеральний план міста Луцька затверджений рішенням міської ради №26/49 від 23.02.2022, вже після набуття позивачем права власності на вищевказану земельну ділянку.
На думку суду, вказаний генеральний план міста Луцька прийнятий без врахування раніше прийнятих Луцькою міською радою рішень про передачу громадянам земельних ділянок у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що фактично позбавляє їх права на забудову відповідно до визначеного цільового використання земельної ділянки.
Таким чином, неврахування в генеральному плані міста Луцька, та затверджених схем зонування території міста Луцька, тієї обставини, що цільовим призначенням сформованої земельної ділянки позивача є будівництво і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, призвели до помилкових висновків про те, що вказана земельна ділянка розташована території транспорту і зв`язку та знаходиться в санітарно-захисній зоні навколо об`єкта (шумова зона залізниці).
При цьому такі зауваження органу місцевого самоврядування не базуються на вимогах Земельного кодексу України та не є підставою для відмови у наданні дозволу для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.
Згідно зі статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція У країни має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до положень статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає формулювання в законі чітких, однозначних і зрозумілих правових приписів, за яких забезпечуються легкість та доступність з`ясування змісту права, і юридично закріплену можливість скористатися цим правом, передбачуваність застосування правових норм, а встановлювані законом обмеження будь-якого права повинні базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Отже, рішення Департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради, що оформлена листом №6-27/49/2026 від 23.01.2026 яким фактично відмовлено позивачу у видачі дозволу на будівництво та обслуговування земельної ділянки площею 00,0911 га, кадастровий номер 0710100000:22:128:0062, що знаходиться по вулиці Транспортній 32, не ґрунтується на положеннях Земельного Кодексу України, Закону №3038-VІ та не містить законодавчо визначених підстав для такої відмови.
Як встановлено пунктами 2, 3 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.
Відповідно до частини другої статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відтак, виходячи із наданих пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України повноважень суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є прийняття судом рішення про визнання протиправною та скасування відмови відповідача, що оформлена листом №6-27/49/2026 від 23.01.2026 у видачі дозволу на будівництво та обслуговування земельної ділянки площею 00,0911 га, кадастровий номер 0710100000:22:128:0062 та зобов`язання відповідача видати позивачу дозвіл на будівництво та обслуговування земельної ділянки площею 00,0911 га, кадастровий номер 0710100000:22:128:0062, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як слідує з матеріалів справи при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 2662,40 грн, що підтверджується квитанцією від 23.04.2026.
Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2662,40 грн. 
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, на підставі Земельного кодексу України, суд 

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту містобудування земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Лесі Українки, будинок, 35) про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії, задовольнити повністю. 
Визнати протиправною та скасувати відмову Департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради, що оформлена листом №6-27/49/2026 від 23.01.2026 у видачі дозволу на будівництво та обслуговування земельної ділянки площею 00,0911 га, кадастровий номер 0710100000:22:128:0062.
Зобов`язати Департамент містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради видати ОСОБА_1 дозвіл на будівництво та обслуговування земельної ділянки площею 00,0911 га, кадастровий номер 0710100000:22:128:0062, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні сорок копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий
Суддя В.В. Мачульський