Справа № 626/1282/26 
Провадження № 2-а/634/4/26 
Категорія 140
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.07.2026 року 
Сахновщинський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді – Єрьоміної О.В.,
секретаря судового засідання – Литвиненко Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Сахновщина Харківської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду із вказаним позовом в обгрунтування якого зазначив, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6974875 від 05.04.2026 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.
Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 05.04.2026 року о 22.30 год. по вул. Київський Шлях, 69, в м. Бориспіль ОСОБА_1 керував транспортним засобом із зареєстрованим номерним знаком типу 1-1-1, проте встановлений номерний знак типу 7-1, що є порушенням вимог ДСТУ 4278, а саме шрифт номерного знаку не відповідає вимогам, чим порушив п. 30.2 ПДР України.
Вказана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки уповноваженою особою не зазначено підставу зупинки транспортного засобу, а номерний знак, встановлений на автомобілі позивача, відповідає встановленому законодавством зразку та отриманий у сервісному центрі МВС і встановлений у передбаченому конструкцією авто місці.
З урахуванням викладеного просив:
-скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6974875 від 05.04.2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення;
-стягнути з відповідача сплачений судовий збір.
У судове засідання позивач не з`явився, просив проводити розгляд справи за його відсутності.
У судове засідання представник відповідача не з`явився, надав відзив з якого вбачається, що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, уповноваженою особою після зупинки транспортного засобу під керуванням позивача було повідомлено, як того вимагає ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію», про підставу його зупинки. Оскільки нестандартний шрифт та відсутність обов`язкових елементів голографічного захисту державного зразка на номерному знаку є фактом, який чітко розрізняється візуально під час руху автомобіля, інспектор діяв виключно в межах своїх повноважень. Зупинка транспортного засобу не була безпідставною чи вибірковою, а слугувала інструментом контролю за дотриманням порядку на дорозі. Відповідно до п. 30.2 ПДР України: на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка. На трамваях і тролейбусах наносяться реєстраційні номери, що надаються відповідними уповноваженими на те органами. Як вбачається з матеріалів справи, за даними Єдиного державного реєстру МВС транспортний засіб позивача зареєстрований із присвоєнням державного реєстраційного номерного знаку НОМЕР_1 , який за національним стандартом ДСТУ 4278:2019 відноситься до Типу 1-1-1 (знаки для автомобілів, що виготовляються за замовленням через особистий кабінет або безпосередньо в сервісному центрі МВС, які містять літеро-цифрову комбінацію із кодом регіону та серією). Натомість, під час візуального спостереження та фото/відео фіксації з нагрудного реєстратора №475370 було встановлено, що позивач керував автомобілем, на якому фактично було встановлено металеві пластини, що за своєю формою, графічним накресленням літер та німецьким шрифтом (FE-Schrift) імітують номерні знаки Типу 7-1 (знаки індивідуальні, що виготовляються за окремим замовленням). Знаки типу 1-1-1 є основними державними реєстраційними знаками автомобіля. Знаки Типу 7-1 (індивідуальні/іменні) є додатковими знаками. Відповідно до Порядку замовлення та видачі індивідуальних номерних знаків, затвердженого Наказом МВС, використання індивідуальних знаків (Тип 7-1) дозволяється виключно за умови, якщо вони офіційно зареєстровані в Сервісному центрі МВС, внесені в базу даних та у свідоцтво про реєстрацію ТЗ (техпаспорт) у графу «Особливі відмітки». Порушення вимог щодо комбінації символів: Навіть якщо припустити, що водій намагався використати індивідуальний знак (Тип 7-1), нормами ДСТУ та Наказами МВС прямо встановлено, що індивідуальний номерний знак не може імітувати або повністю дублювати літеро-цифрову комбінацію стандартного державного номера (тобто не може містити водночас код регіону «АХ» та серію «ІТ» у стандартному автомобільному форматі). Встановивши на автомобіль табличку типу 7-1 із символікою основного номера типу 1-1-1, виконану стороннім «німецьким» шрифтом без державних голограм, водій вчинив дії, спрямовані на самовільну зміну зовнішнього вигляду державного реєстраційного знака. Керування транспортним засобом із самовільно зміненими чи підміненими типами знаків є прямим та грубим порушенням пункту 30.2 ПДР України та ДСТУ 4278:2019 та повністю охоплюється складом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. У ході розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектор не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі , про що роз`яснено порушнику. Позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку, як і не обґрунтував, що вчиняв дії, спрямовані саме на прибуття адвоката на місце зупинки транспортного засобу. Позивач не заперечував той факт, що керував транспортним засобом з використанням на номерних знаках іноземних шрифтових гарнітур, так званого німецького шрифту FE-Schrift.
Дослідивши матеріали справи, приходжу до такого висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.ст. 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6974875 від 05.04.2026 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.
Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 05.04.2026 року о 22.30 год. по вул. Київський Шлях, 69, в м. Бориспіль ОСОБА_1 керував транспортним засобом із зареєстрованим номерним знаком типу 1-1-1, проте встановлений номерний знак типу 7-1, шрифт якого не відповідає вимогам, чим порушив п. 30.2 ПДР України.
Частиною 1 ст. 121-3 КУпАП передбачено відповідальність за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.
Пунктом 30.2 ПДР України передбачено, що На механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка. На трамваях і тролейбусах наносяться реєстраційні номери, що надаються відповідними уповноваженими на те органами. Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, крім випадку закріплення заднього номерного знака на додатковому обладнанні, що призначене для тимчасового перевезення багажу або вантажу, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чисті й достатньо освітлені.
Згідно Вимог до номерних знаків транспортних засобів, затверджених Наказом МВС № 166 від 02.03.2021 року, номерні знаки за призначенням згідно з додатком 1 до цих Вимог поділяються на 18 типів. Типи 1, 3–8 та 11–18 поділяються на підтипи.
Знаки залежно від типу мають містити інформацію щодо адміністративно-територіальної належності (крім знаків, що належать транспортним засобам, які зареєстровані на підставі договору, укладеного в електронній формі у визначеному законодавством порядку, на яких використовуються літеросполуки «ЕD», «DC», «DI», «PD»), порядкового номера і серії, а також символи державної належності, літеросполуки «CD» — на знаках підтипів 4-1 та 4-2, «СС» — на знаках підтипів 4-3 та 4-4, літеру «S» — на знаках підтипів 4-5, 4-6 та типу 17, літеру «Т» — на знаках підтипів 8-2 та 12-1, літеросполуку «ТР» — на знаках підтипу 12-2, літеру «Е» — на знаках типу 13, літеру «В» — на знаках типу 14, літеру «G» — на знаках типу 15, літеру «С» — на знаках типу 16, літери «D», «С», «О» — на знаках типу 18.
На знаках типів 1-3, 5-7, 11, 13-17 та підтипів 8-2, 12-2 має бути символ державної належності транспортного засобу.
Символ державної належності транспортного засобу зазначається таким чином:
зліва у вигляді напису «UA» та зображення Державного Прапора України, розміщених на тлі прямокутника синього кольору на знаках типу 2 та підтипів 1-1-1 - 1-2-2, 4-1, 4-3, 4-5, 13-1, 14-1, 15-1, 16-1, 17-1;
зліва у верхній частині знака у вигляді напису «UA» та зображення Державного Прапора України, розміщених на тлі прямокутника синього кольору на знаках типів 3, 5, 6 та підтипів 1-3-1, 1-3-2, 4-2, 4-4, 4-6, 12-2, 13-2, 14-2, 15-2, 16-2, 17-2;
зліва у верхній частині знака у вигляді зображення малого Державного Герба України на тлі прямокутника синього кольору на знаках типу 7;
праворуч у верхній частині знака у вигляді овалу з написом «UA» на знаках підтипу 8-2;
зліва у вигляді зображення малого Державного Герба України на тлі прямокутника синього кольору на знаках підтипу 11-1;
зліва у верхній частині знака у вигляді зображення малого Державного Герба України на тлі прямокутника синього кольору на знаках підтипу 11-2.
Літеросполуки, які позначають адміністративно-територіальну належність місця реєстрації транспортного засобу, наведені в додатку 4 до цих Вимог. Літеросполуки можна використовувати на знаках типів 1, 5, 12-17 та підтипів 3-1, 3-2, 8-2.
Літеросполуки, які можна використовувати для позначення серій номерних знаків, наведені в додатку 5 до цих Вимог.
Коди, які позначають адміністративно-територіальну належність місця реєстрації транспортного засобу, наведені в додатку 6 до цих Вимог. Коди можна використовувати на знаках типів 2, 6, 7, 11 та підтипу 3-3.
На знаках підтипів 1-1-1–1-2-2, 13-1, 14-1, 15-1, 16-1, 17-1 літеросполуки, що позначають адміністративно-територіальну належність місця реєстрації транспортного засобу, розміщують ліворуч, на знаках підтипів 1-3-1, 1-3-2, 3-1, 3-2, 5-1-2, 5-2-2 — у верхній лівій частині знака, на знаках підтипів 5-1-1, 5-2-1, 13-2, 14-2, 15-2, 16-2, 17-2 — у верхній частині знака.
Літеросполуки, що позначають серії номерних знаків, на знаках підтипів 1-1-1–1-2-2, 8-1-2 розміщують праворуч, на знаках підтипів 1-3-1, 1-3-2, 3-1, 3-2, 5-1-2, 5-2-2 — у верхній правій частині знака, на знаках типу 2 та підтипів 3-3, 6-2 — після коду адміністративно-територіальної належності місця реєстрації транспортного засобу, а на знаках підтипів 5-1-1, 5-2-1, 6-1, 8-1-1 — у нижній частині знака.
На знаках типів 1, 5, 7, 15, 17, 18, підтипів 3-1, 3-2 застосовують літери української та латинської абеток.
Літеросполуки, які використовують для позначення серій знаків типів 2, 6 та підтипів 1-1-1, 1-3-1, 3-3, 8-1-1, 8-1-2
АА	ВА	СА	ЕА	НА	ІА	КА	МА	РА	ТА	ХА	ОО	
АВ	ВВ	СВ	ЕВ	НВ	ІВ							

											   	

											   	
		НОМЕР_2 	ЕО	НО	ІО	КО	МО	РО	ТО	ХО	   	
АР	ВР	СР	ЕР	НР	ІР		НОМЕР_3 	РР	ТР	ХР	   	
АТ	ВТ	СТ	ЕТ	НТ	ІТ	КТ	МТ	РТ	ТТ	ХТ	   	
АХ	ВХ	СХ	ЕХ	НХ	ІХ	КХ	МХ	РХ	ТХ	ХХ	  	

Отже, літеро-цифрова комбінація стандартного державного номера не може містити водночас код регіону «АХ» та серію «ІТ», яка зазначена на номерному знаку у позивача.
Згідно шрифту цифр для номерних знаків типу 2 та підтипів 1-1-1 - 1-2-2, 4-1, 4-3, 8-1-2, 4-5, 13-1, 14-1, 15-1, 16-1 та 17-1(висота цифр 70) цифри є нерозривними, тоді як шрифт цифр для номерних знаків підтипу 7-1 (висота цифр 70 (76)) та цифр 7-2 (висота цифр 40 (50)) може містити розривність при написанні цифри.
Як вбачається, із доданої до відзиву фотографії номерного знака транспортного засобу позивача цифрова комбінація номерного знаку містить позначення цифри «0», яка є написана розривно ,що не відповідає шрифту цифр для номерних знаків підтипу 1-1-1.
Згідно Додатку до Вимог до номерних знаків транспортних засобів, а саме шрифту літер, розміщених на номерних знаках, літера І позначається саме як «І», що не відповідає шрифту літер номерного знаку, який встановлений у позивача.
Окрім цього, за даними Єдиного державного реєстру МВС транспортний засіб позивача зареєстрований із присвоєнням державного реєстраційного номерного знаку НОМЕР_1 , відноситься до Типу 1-1-1 (знаки для автомобілів, що виготовляються за замовленням через особистий кабінет або безпосередньо в сервісному центрі МВС, які містять літеро-цифрову комбінацію із кодом регіону та серією).
При цьому, із оглянутого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення не заперечував той факт, що керував транспортним засобом з використанням на номерних знаках іноземних шрифтових гарнітур, який не зареєстрований у встановленому законом порядку у сервісному центрі.
При цьому є помилковими посилання позивача щодо не зазначення уповноваженою особою причини зупинки транспортного засобу, оскільки при огляді відеозапису з боді камери уповноваженої особи чітко вбачається факт повідомлення працівником поліції причини зупинки транспортного засобу позивача.
Стаття 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування обставин, що викладені в оскаржуваній постанові, тому доводи позивача щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП є необґрунтованими.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, ту обставину, що відповідачем було надано до суду докази в підтвердження наявності вини позивача у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, суд приходить до висновку про те, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності була винесена правомірно, є законною та скасуванню не підлягає.
Враховуючи вищевказане суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 243 - 245, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:
У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.
Повний текст судового рішення складено 16.07.2026 року.

Суддя: