125/1489/24
2/125/357/2024

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.08.2026 року         м. Бар 

Барський районний суд Вінницької області 
в складі: головуючого судді Хитрука В.М. 
секретар судового засідання Іщук А.А. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бар справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту , -
УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту. Позивач мотивувала свої вимоги наступним. ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Згідно рішення виконавчого комітету Барської міської ради від 17.10.2014р. №268 було виділено частину належного її будинку в окреме будинковолодіння. ОСОБА_1 являється власником земельної ділянки площею 0,0807га, розташованої по АДРЕСА_2 . Власником суміжної земельної ділянки, площею 0,0527га, розташованої по АДРЕСА_1 кадастровий номер 0520210100:01:059:0005, являється ОСОБА_2 . Для забезпечення під`їзду до будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , позивач використовувала земельну ділянку кадастровий номер 0520210100:01:059:0005, власником якої являється ОСОБА_2 . Однак, останнім часом в них стали виникати суперечки. Позивач звернулася до відповідачки з приводу встановлення сервітутного користування надіславши на її адресу проект договору з супровідним листом від 24.06.2024р. Оскільки пропозицій та погоджень зі сторони відповідача не отримано, відповідач була змушена звертатися до суду з цим позовом. 
ОСОБА_1 просила суд встановити постійний безоплатний земельний сервітут на частину земельної ділянки, площею 0,0046га, розташовану по АДРЕСА_1 кадастровий номер 0520210100:01:059:0005 на право проходу та проїзду до будинковолодіння АДРЕСА_1 , згідно варіанту №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 12.08.2025 року ТОВ «Подільський центр судових експертиз» № 782.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Путілін Є.В. позовні вимоги підтримали з підстав, що викладені у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Орищук С.Ю. позов не визнали, пояснивши суду, що ОСОБА_1 має вільний прохід та проїзд до свого домоволодіння з боку АДРЕСА_3 без використання земельної ділянки відповідача, а тому позовні вимоги є безпідставними та не обґрунтованими. 
Заслухавши пояснення позивача, відповідача, їх представників , дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. 
Позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 01.04.1986р. та технічного паспорта виготовленого 19.03.2024р.
Відповідно до рішення виконавчого комітету Барської міської ради від 17.10.2014р. №268 було виділено частину належного позивачу будинку в окреме будинковолодіння.
На підставі наказу відділу містобудування і архітектури Барської міської ради від 25.12.2023р. №14-5-112 будинку було присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1 та внесено до Єдиного будівельного реєстру щодо присвоєння поштових адрес. 
Відповідач ОСОБА_2  є власником частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 01.04.1986р. 
ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0807га, розташованої по АДРЕСА_2 , кадастровий номер 0520210100:01:059:0006, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА №923710 виданого 30.01.2006р. витягом з державного земельного кадастру від 19.04.2024р.
ОСОБА_2 є власником суміжної земельної ділянки, площею 0,0527га, розташованої по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0520210100:01:059:0005, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №303000 виданого 27.12.2010р. та витягом з державного земельного кадастру від 11.06.2024р. та інформаційною довідкою від 11.06.2024р.
Позивач, для забезпечення під`їзду до будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , використовувала земельну ділянку кадастровий номер 0520210100:01:059:0005, власником якої є ОСОБА_2 . 
Однак, через суперечки між сторонами, позивач не має можливості влаштувати проїзд. 
З приводу наявності і можливості влаштування проїзду позивачем отримана відповідь Барської міської ради від 29.05.2024р. з якої вбачається, що рішень стосовно створення проїзду до будинковолодіння не приймалось.
Позивач звернулася до ОСОБА_2 з приводу встановлення сервітутного користування надіславши на її адресу проект договору з супровідним листом від 24.06.2024р.
Вказаний лист було отримано відповідачем 24.06.2024р. Пропозицій та погоджень зі сторони відповідача позивач не отримала. 
Розпорядженням секретаря Барської міської ради від 27.06.2022р. №61/р створено комісію для обстеження земельних ділянок сторін та за результатами обстеження складено акт обстеження земельної ділянки. В акті комісія зазначила, що при візуальному обстеженні половини земельної ділянки ОСОБА_1 окремого проходу та заїзду на земельну ділянку не виявлено. ОСОБА_1 користується стежкою, яка проходить сусідню земельну ділянку.
Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи № 782 від 12.08.2025 року, станом на час проведення дослідження не забезпечена можливість ОСОБА_1 здійснювати прохід та проїзд з АДРЕСА_1 до земельної ділянки з кадастровим номером0520210100:01:059:0006 а також частини житлового будинку з прибудовами, по АДРЕСА_1 , які перебувають у власності ОСОБА_1 . Існує технічна можливість встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку кадастровим номером 0520210100:01:059:0005, яка розташована по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на право проходу та поїзду до земельної ділянки з кадастровим номером 0520210100:01:059:00060006 а також частини житлового будинку з прибудовами, по АДРЕСА_1 , які перебувають у власності ОСОБА_1 . Експерт запропонував варіант №1 для встановлення земельного сервітуту. 
За приписами ст. 15-16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Стаття 319 ЦК України вказує на той факт, що власність зобов`язує, а діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут).
Згідно зі ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна.
З огляду на ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
Згідно ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.
Відповідно до ст. 403 ЦК України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах.
Статтею 404 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.
Земельний кодекс України містить аналогічні правові норми.
Згідно ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).
Відповідно до ст. 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є)право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з)інші земельні сервітути.
Згідно ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).3емельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. 
У своїй постанові від 19.11.2025 у справі № 902/1257/24 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що оскільки сервітут - це право обмеженого користування чужим майном (земельною ділянкою), то потреба у встановленні сервітуту виникає у тих випадках, коли особа не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 905/3280/16, від 23.09.2020 у справі № 917/133/17. Договір про встановлення сервітуту має бути направлений на реалізацію зазначеної потреби і слугувати цілі за якої нормальне використання своєї власності неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. Отже, потреби, які можуть бути задоволені за рахунок користування чужим майном шляхом встановлення сервітуту, повинні мати характер вимушених та/або неминучих, які, за умовами спору, що розглядаються випливають як з вимог законодавства, так і правової природи та регулювання надрокористування.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позов задоволено повністю, тому суд стягує з відповідача на користь позивача 1211,20 грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 229, 264, 265, 273, 268 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.
Встановити постійний безоплатний земельний сервітут на частину земельної ділянки, площею 0,0046га, яка розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0520210100:01:059:0005, яка належить ОСОБА_2 , на право проходу та проїзду до частини житлового будинку з прибудовами та спорудами, по АДРЕСА_1 , які перебувають у власності ОСОБА_1 , відповідно до Варіанту №1 Висновку судової будівельно-технічної експертизи від 12.08.2025 року виготовленої експертами ТОВ «Подільський центр судових експертиз» № 782.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211,20 грн. судових витрат по сплаті судового збору. 

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Повне судове рішення складено 27 серпня 2026 року. 
Суддя: