ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 р. | Справа № 440/6878/26

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Семененко М.О. , Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Григоренко І.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірма “Відродження” на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції І.С. Шевяков) від 31.07.2026 року (повний текст складено 31.07.26 року) по справі № 440/6878/26
за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірма “Відродження”
до Державної податкової служби України
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ПСП Агрофірма “Відродження”, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив визнати протиправними дії Державної податкової служби України щодо направлення запиту про надання адміністративної допомоги № 2383/IKO/99-00-23-01-01-05 від 04.12.2025 стосовно суб`єкта господарювання Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірма “Відродження” (код ЄДРПОУ 30894354) до Федеральної податкової адміністрації Швейцарії.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 31.07.2026 року по справі № 440/6878/26 провадження в адміністративній справі за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірма “Відродження” до Державної податкової служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - закрито.
Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що невідомо за яких підстав відповідач дійшов висновку про те, що метою отримання інформації від іноземного податкового органу є отримання інформації про рух грошових коштів на банківському рахунку, відкритому КАСІК ЛІМІТЕД у Швейцарії отриманих від ПСП Агрофірма «Відродження», якщо жодних виплат на цей рахунок від позивача не здійснювалось. Вказує, що направлення спеціального запиту від 04.12.2025 року без дотримання встановленої процедури та без правової необхідності безпосередньо вплинуло на права та законні інтереси позивача у сфері адміністративних правовідносин, оскільки внаслідок таких дій ДПС України позивач був фактично залучений до реалізації відповідної владної процедури, а інформація щодо нього стала предметом владного звернення до компетентного органу іноземної держави. Таким чином, оспорювані дії відповідача не є суто інформаційним заходом, який не має жодного правового значення для позивача, а безпосередньо стосується його прав та законних інтересів і зумовлює для нього відповідні правові наслідки.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності ухвали суду першої інстанції, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін у судовому засіданні, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що в цій справі позивачем оскаржуються дії Державної податкової служби України щодо направлення запиту про надання адміністративної допомоги, вчинені відповідачем на виконання своїх службових обов`язків та визначених законом функцій.
Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції вказав, що направлення запитів з метою отримання інформації є правом податкового органу, пов`язаним із реалізацією його повноважень та здійсненням функцій; вказаний запит жодним чином сам по собі не порушує права платника податків, цей запит сам по собі не породжує юридичних наслідків, отже відсутні юридичні підстави для визнання дій по складанню та направленню запиту протиправними адже податковий орган наділений повноваженнями на складання та направлення відповідних запитів. Також суд зазначив, що дії щодо направлення запиту не спричиняють для ПСП "Агрофірма "Відродження" правових наслідків. Наслідки можуть бути спричинені адміністративними актами, вчиненими податковими органами за наслідком документальних перевірок платника, що будуть можливо прийняті у майбутньому після реалізації спірних запитів. При цьому суд зауважив, що судовому захисту все ж підлягає порушене право, а не те, щодо порушення якого у майбутньому позивач має побоювання.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України установлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.
З урахуванням вимог ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів (пункт 4); виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункт 5).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.
Зазначене узгоджується з положеннями ст. ст. 2, 4, 19 КАС, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.
Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Приписами ч. 3 ст. 124 Конституції України встановлено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією та законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Також колегія суддів зазначає, що публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України).
В свою чергу, суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).
Отже, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (або більше) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у публічних правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень. Прийняте суб`єктом владних повноважень при виконанні управлінських функцій рішення, вчинені дії або бездіяльність безпосередньо стосуються правового статусу (прав, законних інтересів, свобод, обов`язків) особи, яка звернулася до суду [такі ж висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17 (пункти 5.7, 5.8), від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 (пункти 4.8-4.10), від 02.04.2019 у справі № 137/1842/16-а, від 18.12.2019 у справі № 826/2323/17 (пункти 18, 19), від 13.10.2020 у справі № 640/22013/18 (пункт 19), від 23.11.2021 у справі № 175/1571/15 (пункт 72), від 08.06.2022 у справі № 362/643/21 (пункт 28), від 21.09.2023 у справі № 990/49/22 (пункт 23), від 22.02.2024 у справі № 990/64/23 (пункт 46), від 13.02.2025 у справі № 990/220/24 (пункт 32), від 20.03.2025 у справі № 990/111/23 (пункт 5.10)].
З матеріалів справи судом встановлено, що предметом спору є визнання протиправними дій Державної податкової служби України щодо направлення запиту про надання адміністративної допомоги № 2383/IKO/99-00-23-01-01-05 від 04.12.2025 стосовно суб`єкта господарювання Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірма “Відродження” (код ЄДРПОУ 30894354) до Федеральної податкової адміністрації Швейцарії.
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо наявності підстав для закриття провадження у справі, колегія суддів зазначає, що відповідно до пп. пп. 72.1.3, 72.1.4 п. 72.1 ст. 72 Податкового кодексу України (далі - ПК України) для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла: від банків, інших фінансових установ, небанківських надавачів платіжних послуг, емітентів електронних грошей - інформація про наявність та рух коштів на рахунках/електронних гаманцях платника податків, звіти про підзвітні рахунки, подані від фінансових агентів; від органів влади інших держав, міжнародних організацій або нерезидентів.
Згідно з пп. 73.3.5 п. 73.3 ст. 73 ПК України інформація на запит контролюючого органу надається банками, небанківськими надавачами платіжних послуг, емітентами електронних грошей, особами, які є фінансовими агентами, та іншими суб`єктами, які відповідно до законодавства України зобов`язані зберігати інформацію, що запитується, безоплатно та в обсягах, необхідних для виконання контролюючими органами міжнародних зобов`язань, визначених Конвенцією про взаємну адміністративну допомогу в податкових справах, міжнародним договором України про уникнення подвійного оподаткування та іншим міжнародним договором, що містить положення про обмін інформацією для податкових цілей, згоду на обов`язковість якого надано Верховною Радою України, або укладеними на їх підставі міжвідомчими договорами.
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що спірні відносини виникли з приводу реалізації відповідачем владної управлінської функції - звернення до уповноваженого органу (Федеральної податкової адміністрації Швейцарії) на підставі Конвенції про взаємну адміністративну допомогу в податкових спорах 25.01.1988, ратифікованої Законом України від 17.12.20008 № 677-VI.
При цьому, судом встановлено, що метою спеціального запиту від 04.12.2025 року є отримання інформації по банківському рахунку компанії CACIQUE LIMITED, відкритого в CREDIT SUISSE AG, Zurich, Paradeplatz 8, 8070, Switzerland, SWIFT: CRESCHZHXXX, (USD) №1520399-32, IBAN: НОМЕР_1 щодо руху грошових коштів, отриманих від українських платників податку (зокрема, ПСП Агрофірма «Відродження») у вигляді дивідендів, встановлення уповноважених осіб проводити операції по даному рахунку (керуючого рахунком, повіреного, довірених осіб) за період 01.01.2018 по 30.06.2025 років та подальше перерахування таких коштів, що дасть можливість встановити фактичних бенефіціарних власників таких доходів.
В свою чергу, оскаржуючи дії податкового органу щодо направлення запиту про надання адміністративної допомоги, позивач вказував, що ПСП Агрофірма «Відродження» дивіденди на користь КАСІК ЛІМІТЕД виплачувало виключно на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий АТ «ОТП БАНК» м. Київ, МФО 3005285 згідно Рішення власника ПСП Агрофірма «Відродження» від 03.11.2020 року, при цьому на будь-які інші банківські рахунки КАСІК ЛІМІТЕД (в т.ч. відкриті в Швейцарії) жодних виплат не здійснювалося.
Крім того, Федеральна податкова адміністрація Швейцарії у зв`язку з отриманням спеціального запиту від 04.12.2025 року направляла позивачу листи від 03.02.2026 року та 08.04.2026 року, у яких порушувалося питання щодо можливості надання ПСП Агрофірма «Відродження» згоди на розкриття банківської таємниці у спрощеному порядку, що на думку позивача свідчить про те, що направлення ДПС України спеціального запиту фактично зумовило вчинення іноземним компетентним органом подальших дій безпосередньо щодо позивача та необхідність реагування з його боку на такі звернення.
Наведене свідчить про те, що спір у цій справі виник щодо реалізації суб`єктом владних повноважень владної управлінської функції, а тому такий належить розглядати у порядку адміністративного судочинства, у зв`язку з чим висновок суду першої інстанції про те, що дії контролюючого органу при направленні запиту не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки є помилковим. При цьому, встановлення того, чи відбулося порушення прав, свобод або законних інтересів позивача внаслідок оспорюваних дій ДПС України, є питанням, яке має вирішуватися під час розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.
Судом першої інстанції не було враховано наведених вище обставин, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.
Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 31.07.2026 року по справі № 440/6878/26 підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті судового рішення у цій справі, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Що стосується заявленого позивачем клопотання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у справі судових витрат за подання апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що у відповідності до ст. 139 КАС України питання про розподіл судових витрат суд вирішує за наслідком розгляду справи по суті заявлених позовних і в залежності від результатів розгляду справи, у зв`язку з чим підстави для вирішення судом апеляційної інстанції питання про розподілу судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, на цей час відсутні.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірма “Відродження” задовольнити.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 31.07.2026 року по справі № 440/6878/26 скасувати.
Справу № 440/6878/26 направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя | (підпис) | І.С. Чалий
Судді | (підпис)  (підпис) | М.О. Семененко   З.Г. Подобайло

Повний текст постанови складено 16.09.2026 року