Справа № 204/4772/25
Провадження № 2/204/286/26 

ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
49006, м. Дніпро, проспект Лесі Українки 77-б тел. (056) 371 27 02, inbox@kg.dp.court.gov.ua 
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(повний текст) 

22 червня 2026 року Чечелівський районний суд міста Дніпра в складі:
головуючої судді     Чудопалової С.В.
за участю секретаря судового засідання   Янчук П.П.
представника позивача     Левковської К.Ю.
представника відповідача     Трубіної К.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Акціонерне товариство «Укрсиббанк», третя особа Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Фаст Лілія Дмитрівна, Товариство обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» про зняття арешту та визнання права власності в порядку спадкування,-
УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Левковська К.Ю. звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просила визнати за ОСОБА_1 право власності на 13/150 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на квартиру АДРЕСА_2 ; зняти (скасувати) арешт (обтяження) з всього нерухомого майна, яке належало ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який був накладений Ленінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який є її дідусем, після смерті якого відкрилася спадщина. За життя, ОСОБА_4 склав заповіт від 25 березня 2024 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., за яким він зробив розпорядження на випадок своєї смерті та заповів усе належне йому майно ОСОБА_1 . Після смерті дідуся позивачкою було подано заяву про прийняття спадщини. 30 липня 2024 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д. була заведена спадкова справа №12/2024 до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, в отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачці було відмовлено. У постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих. №8/02-31 від 23 січня 2025 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д. визначено, що при перевірці відомостей з Державного реєстру речових прав спадкового майна, а саме: спадкодавця ОСОБА_4 , було встановлено, що було накладено арешт на все нерухоме майно 18.05.2011 Ленінським ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, реєстраційний номер обтяження 11184891 та 09.10.2013 року, на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.10.2013, ВП №40078157, видано Ленінським ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області на підставі виконавчого листа №6/205/42/2013 виданого 09.09.2013 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, реєстраційний номер обтяження 2782128. Позивачка звернулась до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо звільнення з під арешту майна, яке належало ОСОБА_4 29.11.2024 Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надав відповідь за вих. №311614, за яким визначено, що перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень на примусовому виконання в Другому Правобережному відділі державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) встановлено ряд виконавчих проваджень, а саме: ВП №12504622 з 07.10.2010; ВП 13090237 з 01.06.2009; ВП 26559631 з 18.05.2011; ВП 40078157 з 07.10.2013; ВП 40078346 з 07.10.2013; ВП 40078553 з 07.10.2013; ВП 44693718 З 11.09.2014; ВП 44694225 з 11.09.2014; ВП 47148850 з 07.04.2015; ВП 47148731 з 07.04.2015, за якими були винесені постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, а матеріали виконавчих проваджень були передані до архіву відділу. Також Другим Правобережним відділом державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було визначено, що відповідно до п. 1 Розділу ХІ Правил передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та виконавчі документи, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Згідно п. 2 Розділу ХІ Правил, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Ураховуючи вищевикладене, виконавчі провадження, які завершено до 2020 року, були знищені на підставі Правил ведення діловодства та архіву в органах виконавчої служби та приватними виконавцями. Таким чином, позивачка не може реалізувати своє законне право на отримання спадкового майна, яке на випадок своєї смерті їй заповідав її дідусь через накладений арешт на все майно спадкодавця. Зокрема, вбачається, що підстави для продовження арешту майна – відсутні, натомість, позивачка позбавлена можливості в досудовий спосіб зняти арешт зі спадкового майна, тому змушена звертатись за захистом своїх законних прав до суду з позовом.
Ухвалою суду від 12.05.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Сторонам було направлено копію ухвали від 12.05.2025, також відповідачам та третім особам було направлено копію позовної заяви із додатками.
06.03.2025 представником Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подано відзив у якому просили відмовити у задоволення позовних вимог в повному обсязі. Зазначено, що виконавчі провадження, які було завершено по 2021 рік включно, були знищені на підставі Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями. Таким чином, виконавчі провадження: №12504622, №13090237, №26559631, №40078157, №40078346, №40078553, №44693718, №44694225, №47148850, №47148731, знищені. Повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.п. 5, 7 ч. 2 ст. 47 Закону «Про виконавче провадження» не передбачає зняття арешту з майна боржника. Отже, відсутні правові підстави для зняття арешту з майна позивача. Окрім того, станом на теперішній час боржником не виконано вимоги виконавчих документів по вищезазначеним виконавчим провадженням. Також, у виконавчих провадженнях не сплачено виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.
Також у поданій заяві представник третьої особи просив розглядати справи за її відсутності.
Ухвалою суду від 20.10.2025 за клопотанням представника позивача залучено у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС».
12.01.2026 від представника АТ «Укрсиббанк» Трубіної Т.В. надійшли письмові пояснення у справі, згідно яких представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначила, що 23.08.2007 між померлим позичальником ОСОБА_4 та Банком укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11203683000 (далі – Кредитний договір), у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 9492,00 доларів США, а також сплатити плату за користування кредитними коштами в порядку та на умовах, визначених даним Кредитним договором. На підставі Кредитного договору АТ «УКРСИББАНК» надав позичальнику ОСОБА_4 кредит в розмірі 9492,00 доларів США. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за Кредитним договором АТ «УКРСИББАНк» звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за Кредитним договором. 30 листопада 2010 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська у справі №2-4417/ було винесено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за Кредитним договором у розмірі 63 014, 19 грн. та судовий збір у сумі 630,14 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн. На виконання рішення у справі №2-4417/2010 було 18.03.2011 року видано виконавчий лист про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_4 18.05.2011 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження №26559631 про примусове виконання виконавчого листа №2-4417, виданого Ленінським районним судом м.Дніпропетровська 18.03.2011 року та накладено арешт на все майно, яке належить боржнику ОСОБА_4 . У подальшому, на підставі Договору факторингу №05/12 від 20.04.2012 року, укладеного між Банком та ТОВ «Кредекс Фінанс», правонаступник - ТОВ «Вердикт Капітал», Банк здійснив відступлення права вимоги заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11203683000 на користь ТОВ «Кредекс Фінанс». На день укладання Договору факторингу №05/12 виконавче провадження № 26559631, в рамках якого було накладено арешт, було відкрито. За умовами договору факторингу до нового кредитора перейшли всі права вимоги та обов`язки кредитора за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11203683000, який укладено між ОСОБА_4 та АТ «УКРСИББАНК».
У судовому засіданні представник позивача Левковська К.Ю. підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Також пояснила, що іншого способу, а ніж судового для захисту прав позивача не існує. З метою зняття арешту з майна позивач зверталася до ВДВС, але згідно наданої відповіді, у виконавчих провадженнях, які були відкриті, виконавчі листи були повернені стягувачам, а виконавчі провадження передані в архів. Звертала увагу суду, що оскільки арешт було накладено в рамках виконавчого провадження, де первісно стягувачем був АТ «УКРСИББАНК», вказана юридична особа є належним відповідачем у справі. Окрім цього, важливою обставиною у справі є те, що після повернення виконавчого листа упродовж 13 років повторно виконавчий лист до виконавчої служби не пред`являвся. В рамках виконавчого провадження процес правонаступництва не відбувся.
Представник відповідача АТ «УКРСИББАНК» Трубіна Т.В. проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі. Також пояснила, що АТ «УКРСИББАНК» не є належним відповідачем у справі, у зв`язку з укладенням договору про відступлення права вимоги іншому кредитору. На час закриття виконавчого провадження АТ «Укрсиббанк» не був стягувачем у виконавчому провадженні.

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Фаст Лілія Дмитрівна надіслала на адресу суду письмову заяву, у якій просила суд розглядати справу без її присутності.
Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», представники третіх осіб: Товариства обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, письмових заяв, заперечень по суті спору не подали.
Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч. 1ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Відділом РАЦС Ленінського району м. Дніпропетровська, свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_5 є дідусем ОСОБА_3 (т.1, а.с.27,185 зворот).
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , ОСОБА_5 є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (т.1, а.с.25).
ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (т.1, а.с.29-30).
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 (т.1, а.с.33).
ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 (т.,1 а.с.32 зворот).
Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 13.04.1994 Південним машинобудівним заводом, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , належить на праві власності ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (т.1, а.с.34).
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 01.11.2005 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Янковою І.В., спадкоємицею майна ОСОБА_6 , а саме 13/150 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 є його дружина ОСОБА_7 (т.1, а.с.40).
Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_7 є власницею 13/150 частин житлового будинку що знаходиться в АДРЕСА_1 (т.1, а.с.40 зворот).
31.03.2011 ОСОБА_5 звернувся до Третьої дніпропетровської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7 (т.1, а.с.190).
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с.32).
За життя 23.03.2024 ОСОБА_5 складено заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., відповідно до якого усе належне майно, де б воно не було та з чого б не складалось. І взагалі все те, що буде належати на день смерті ОСОБА_5 заповів ОСОБА_3 (т.1, а.с.28).
30 липня 2024 року ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д. з заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлого діда ОСОБА_5 , який фактично прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті свого батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та своєї матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , які постійно проживали та були зареєстровані на час смерті за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.179).
Постановою Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Фаст Л.І. від 30.07.2024 відмовлено позивачу ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 дідуся ОСОБА_5 , у спадковій справі № 12/2024, у зв`язку з наявністю арешту на все нерухоме майно, що належало ОСОБА_5 18.05.2011 (т. 1, а.с.16).
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 2-4417/2010 від 30.11.2010 позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_5 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість про надання споживчого кредиту в розмірі 63014, 19 грн (т.1, а.с.117-119).
На підставі рішення суду видано виконавчий лист (т.1, а.с.119).
Постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Євдокименко Є.В. від 18.05.2011 у виконавчому провадженні ВП № 25559631, відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-4417, виданого 18.03.2011 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська. Накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_5 (т.1, а.с.120).
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, накладено арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 11184891, на підставі постанови державного виконавця Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 18.05.2011 (т.1, а.с.17-18).
Відповідно до інформації Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 29.11.20224 № 311614, перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень на примусовому виконанні в Другому Правобережному відділі державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) встановлено: 
- на примусовому виконанні у відділі з 07.10.2010 перебувало виконавче провадження ВП 12504622 з виконання судового наказу №2н-2563/2008 від 13.11.2008, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 4544,89 грн. Державним виконавцем 05.12.2011 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в старій редакції) була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві; 
- на примусовому виконанні у відділі з 01.06.2009 перебувало виконавче провадження BП 13090237 з виконання постанови № АЕ102287 від 10.03.2009, виданої ВДАІ про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави штраф у розмірі 300,00 грн. Державним виконавцем 30.09.2009 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в старій редакції) була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві;
- на примусовому виконанні у відділі з 18.05.2011 перебувало виконавче провадження BП 26559631 з виконання виконавчого листа №2-4417 від 18.03.2011, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСибанк» заборгованості у розмірі 63764,33 грн. Державним виконавцем 11.09.2013 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в старій редакції) була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві;
- на примусовому виконанні у відділі з 07.10.2013 перебувало виконавче провадження BП 40078157 з виконання виконавчого листа №6/205/42/2013 від 09.09.2013, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» заборгованості у розмірі 63014,19 грн. Державним виконавцем 02.12.2014 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в старій редакції) була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві.
Матеріали виконавчих проваджень були передані до архіву відділу (т.1, а.с.19-20).
Згідно договору факторингу від 20.04.2012 за № 05/12, ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кредекс Фінанс» права вимоги до ОСОБА_5 (т.1, а.с.121-144).
07.08.2025 до приватного нотаріуса Фаст Л.Д. надійшла претензія кредитора ТОВ «ДЕБТ ФОРС» до майна померлого ОСОБА_5 за кредитним договором від 23.08.2007, укладеним між ОСОБА_5 та АТ «УКРСИББАНК» (т.2, а.с. 60).
07.08.2025 до приватного нотаріуса Фаст Л.Д. надійшла претензія кредитора ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до майна померлого ОСОБА_5 за кредитним договором від 07.02.2008, укладеним між ОСОБА_5 та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» (т.2, а.с.73).
Так, підставою для звернення позивача до суду з даним позовом стало порушення її права на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно після смерті свого дідуся ОСОБА_5 , який, у свою чергу, успадкував майно після смерті своїх батьків, у зв`язку з наявністю зареєстрованого арешту на майно спадкодавця ОСОБА_5 .
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Водночас незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
З аналізу зазначених норм права слідує, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво про право на спадщину, отримане в установленому законом порядку.
Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.
У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 12 липня 2023 року у справі № 214/2305/20.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).
Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного «панування» власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпоряджання розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.
Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.
Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.
Такий же висновок щодо застосування норм права міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19).
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: прийняття постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; прийняття постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; прийняття постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
У частині першій статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 дійшла висновку про те, що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
За вимогами частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»  підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
У пункті 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.
Відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
У постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17 (адміністративне провадження № К/9901/20268/18) зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.
Як встановлено судом відповідно до листа Другого Правобережного відділудержавної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) під час перебування на виконанні виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_5 боргів, кошти на їх погашення (у тому числі й на погашення виконавчого збору) в повному обсязі сплачені не були. На підставі пункту 7 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону 21.04.1999 N 606-XIV, виконавчі документи повернені стягувачеві, тому у державного виконавця були відсутні законні підстави для зняття арешту зі спірного майна.
У зв`язку з чим, такий арешт може бути знятий за рішенням суду відповідно до частини п`ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Позивач ОСОБА_3 є спадкоємцем за заповітом майна померлого ОСОБА_5 , яке він, у свою чергу, успадкував після смерті своїх батьків. Однак ОСОБА_3 не має змоги юридично оформити спадщину, у зв`язку з наявністю арешту на всьому спадковому майні ОСОБА_5 , який був боржником у виконавчому провадженні ВП № 26559631, у якому постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Євдокименко Є.В. від 18.05.2011 накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_5 .
У зазначеному виконавчому провадженні 11.09.2013 року на підставі пункту 7 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону 21.04.1999 N 606-XIV державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.
Виконавче провадження передано до архіву.
При цьому, як встановлено з матеріалів справи стягувач АТ «УКРСИББАНК» повторно виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених Законом не пред`являв.
Отже, права позивача ОСОБА_3 як спадкоємиці після смерті дідуся ОСОБА_5 на спірне майно порушені та підлягають захисту в обраний позивачем спосіб шляхом зняття арешту з спадкового майна та визнання права власності.
Як неодноразово було зазначено Верховниим Судом застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у ряді рішень зауважено, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що міститься в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.
Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
У постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
У даній справі відсутні докази існування правових підстав для застосування обтяження щодо спірного нерухомого майна.
У виконавчому провадженні ВП 26559631 відповідно до постанови державного виконавця від 11.09.2013 року виконавчий лист повернено стягувачеві підставі пункту 7 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону 21.04.1999 N 606-XIV, тобто понад 12 років тому. 
Повторно стягувачем виконавчий лист не пред`явлено.
Всупереч статей 12, 81 ЦПК України відповідачами, представником третьої особи відділом державної виконавчої служби не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження законних правових підстав для збереження обтяження спірного майна.
Водночас наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно особи, щодо якої неможливо встановити ні стягувача, ні безпосередньо виконавче провадження, в якому накладено обтяження, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року в справі № 203/3435/21 (провадження № 61-5467св22) зазначено, що «наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном». Накладена заборона відчуження, впродовж тривалого часу за відсутності виконавчого провадження, порушує право позивача на оформлення спадщини та вільне користування майном, зокрема, існування на даний час підстав для такого обтяження судом не встановлено, позивач позбавлений можливості захистити свої права в інший спосіб.
Таким чином, ураховуючи, що позивач як спадкоємець за заповітом у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті свого дідуся ОСОБА_5 майно, якого обтяжене арештом у межах виконавчого провадження ВП 26559631, ураховуючи те, що виконавчий лист був повернений стягувачеві, повторно стягувач виконавчий документ до виконання не пред`явив, а станом на час розгляду справи після повернення виконавчого документа стягувачеві минуло більше 12 років, виконавче провадження передано до архіву, позивач ОСОБА_3 не є боржником у вказаному виконавчому провадженні, а накладений арешт перешкоджає її правам на вільне володіння, розпорядження та користування майном, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову, зняття спірного арешту зі спадкового майна та визнання за позивачем права власності.
Розглядаючи заперечення представника відповідача АТ «УКРСИББАНК», які зводяться до того, що АТ «УКРСИББАНК» не є належним відповідачем у цій справі, суд дійшов такого.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, постанові Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 227/5540/18 сформульовано висновок про те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18, від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Такий же висновок щодо застосування норм права міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) сформульовано висновок, що відповідачами у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.
Як встановлено з матеріалів справи з 18.05.2011 на примусовому виконанні відділу державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження ВП 26559631 з виконання виконавчого листа №2-4417 від 18.03.2011, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості у розмірі 63764,33 грн. Державним виконавцем 11.09.2013 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону 21.04.1999 N 606-XIV була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві.
У виконавчому проваджені ВП 26559631 останнім стягувачем є ПАТ «УКРСИББАНК», при цьому доказів про те, що в рамках даного виконавчого провадження відбулась заміна стягувача, не надано, отже у виконавчому провадженні не відбулось процесуального правонаступництва. 
Таким чином, виходячи з викладеного, оскільки у відомостях про виконавче провадження стягувачем є АТ «УКРСИББАНК», він є належним відповідачем у справі.
Посилання представника відповідача, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2025 року у справі №2/1522/11652/11, судом не приймаються, оскільки не є релевантними до даної справи. Так у постанові, яка наведена представником відповідача, у справі, що переглядалася предметом розгляду була скарга заявника – боржника у справі на бездіяльність органу державної виконавчої служби.
Натомість, у даній справі предметом позову є зняття арешту з майна боржника, який помер, накладеного в межах виконавчого провадження під час виконання судового рішення, а позов про зняття арешту з майна поданий не учасником виконавчого провадження, а спадкоємцем, який позбавлений можливості оформити право власності у порядку спадкування за заповітом.
Таким чином, наведені аргументи представником відповідача АТ «УКРСИББАНК», не можуть бути прийняті як підстава для відмови в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Отже, позовні вимоги позивача є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі, при зверненні позивачем до суду нею сплачено судовий збір у сумі 9360, 13 грн, з відповідачів - ТОВ «Вердикт Капітал» та АТ «УКРСИББАНК» на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору по 4680 грн., з кожного.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355, 430 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зняття арешту та визнання права власності в порядку спадкування – задовольнити.
Скасувати арешт з нерухомого майна, яке належало ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та було накладено 18.05.2011 Ленінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, реєстраційний номер обтяження 11184891 та 09.10.2013 на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження від 07.10.2013 за ВП №40078157, виданого Ленінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, на підставі виконавчого листа №6/205/42/13, реєстраційний номер обтяження 2782128.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 13/150 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на квартиру АДРЕСА_2 .
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_8 сплачений судовий збір у розмірі 4680грн. з кожного боржника.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:
Позивач – ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_5 );
Представник позивача – адвокат Левковська Катерина (адреса місця знаходження: м. Дніпро, пр-т Миру,буд.5/120);
Відповідач- Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», код ЄДРПОУ 36799749, адреса місця знаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5б;
Відповідач - Акціонерного товариства «Укрсиббанк», код ЄДРПОУ 09807750, (адреса місця знаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2, кв. 12); 
Треті особи - Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), код ЄДРПОУ 44896456, (адреса місця знаходження: 49128, м. Дніпро, вул. Юрія Кондратюка, 108);
приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Фаст Лілія Дмитрівна , адреса місця знаходження: м. Дніпро, вул. Старокозацька, буд. 62, прим. 17);
Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», код ЄДРПОУ44276926, (адреса місця знаходження: 01133, м. Київ, вул.Мечнікова, буд. 3, офіс, 306);
Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС», код ЄДРПОУ 43577603, (адреса місця знаходження: 02095, Україна, м. Київ, вул.Княжий Затон, буд. 9, оф. 1) .
Повний текст рішення складено 13.07.2026.
Суддя:     С.В.Чудопалова