Справа № 127/24947/26 
Провадження № 33/801/944/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Тишківський С. Л.
Доповідач: Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2026 року | м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,
розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 17 серпня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:
Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 17 серпня 2026 року  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто з нього судовий збір в розмірі 665 грн 60 коп. на користь держави.
Відповідно до обставин встановлених судовим рішенням, 13.07.2026 о 01 год 40 хв у місті Вінниця, вулиця Вишенька, 9, водій ОСОБА_1 керував автомобілем RENAULT, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме мав: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Не погодившись із зазначеною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити в зв`язку з відсутністю в його діях як водія події і складу адміністративного правопорушення.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, ухвалена з порушенням норм процесуального права, а викладені в ній висновки не відповідають фактичним обставинам справи.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 без належного врахування заяв захисника про відкладення розгляду справи. Зокрема, 17 серпня 2026 року захисником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, через систему «Електронний суд» було направлено заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та 17 серпня 2026 року заступив у наряд. На підтвердження зазначених обставин до суду також було направлено копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 16 серпня 2026 року по стройовій частині про склад добового наряду.
Водночас в оскаржуваній постанові суд зазначив, що станом на 11 годину 00 хвилин 17 серпня 2026 року відповідні заяви до суду не надходили. На думку апелянта, такий висновок не відповідає даним системи «Електронний суд», відповідно до яких заява про відкладення розгляду справи була направлена захисником 17 серпня 2026 року о 09 годині 36 хвилин, а додаткова заява з копією витягу з наказу — о 09 годині 54 хвилини.
Крім того, ОСОБА_1 не погоджується з притягненням його до адміністративної відповідальності, оскільки вважає, що в його діях відсутній склад інкримінованого адміністративного правопорушення, а наявними у справі доказами його винуватість належним чином не доведена.
Апелянт посилається на те, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення однією з ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 зазначено порушення координації рухів. Водночас, на його думку, з відеозаписів, здійснених за допомогою нагрудних відеореєстраторів працівників поліції, вбачається, що ОСОБА_1 рухається чітко, розмовляє без очевидних порушень мовлення, а його поведінка та зовнішні ознаки не свідчать про перебування в стані алкогольного сп`яніння.
З огляду на це апелянт вважає, що надані у справі докази не підтверджують належним чином наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.
У судове засідання  ОСОБА_1 не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Шеремет А. С., апеляційну скаргу підтримала, просила суд її задовольнити.
Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Шеремет А. С., перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.
З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КпАП України).
Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 23 ЗУ “Про національну поліцію”, поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
Судом встановлено, що відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 718006 від 13.07.2026 вбачається, що 13.07.2026 о 01 год 40 хв у місті Вінниця, вулиця Вишенька, 9, водій ОСОБА_1 керував автомобілем RENAULT, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме мав: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП.
Висновки суду першої інстанції про наявність вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильними і узгоджуються з дослідженими судом доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння; поясненнями; рапортом та дослідженим відеозаписом події. 
Докази в сукупності узгоджуються між собою, відображають реальний перебіг події, підтверджують факт відмови правопорушника від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Суд першої інстанції, діючи згідно зі ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, і дійшов вірного висновку порушення ним п. 2.5 Правил дорожнього руху, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Згідно п. 7 даної Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП (далі заклад охорони здоров`я).
За таких обставин, оскільки за змістом ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є окремою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності незалежно від того тверезий водій чи ні. 
Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема – пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння. Не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст. 17 КУпАП.
Факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння щодо її бажання проходити огляд на стан сп`янінням у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не тільки погодитись на проходження огляду на стан сп`яніння, а і своєю процесуальною поведінкою забезпечити можливість проведення такого огляду і не створювати перешкод щодо реальної можливості його проведення в установленому законом порядку.
Не погоджується апеляційний суд з доводами апеляційної скарги про недоведеність вини ОСОБА_1 та відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
Згідно з частиною першою статті 130 КУпАП адміністративна відповідальність, зокрема, настає за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
За змістом пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. 
Відповідно до частини першої статті 266 КУпАП особи, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Пунктом 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, визначено, що ознаками алкогольного сп`яніння є, зокрема, запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя та поведінка, що не відповідає обстановці.
З матеріалів справи вбачається, що 13 липня 2026 року о 01 годині 40 хвилин у місті Вінниці по вулиці Вишенька, 9 ОСОБА_1 керував автомобілем «RENAULT», державний номерний знак НОМЕР_1 . Під час спілкування працівниками поліції у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота та порушення координації рухів.
Доводи апелянта про те, що з відеозаписів не вбачається порушення координації рухів, а мовлення та поведінка ОСОБА_1 не свідчать про перебування його у стані алкогольного сп`яніння, не спростовують встановленого факту відмови від проходження огляду.
У цьому випадку притягнення до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП пов`язане не з необхідністю доведення фактичного перебування водія у стані алкогольного сп`яніння, а з установленим фактом його відмови від проходження огляду у встановленому законом порядку за наявності передбачених законом підстав для його проведення.
Як убачається з відеозаписів із портативних відеореєстраторів № 760507 та № 472795, ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції підтвердив факт керування автомобілем та не заперечував вживання алкогольних напоїв. Зокрема, він зазначав: «Я розумію, що я не тверезий, але ж я і не п`яний їду», а також «Я ж не п`яний «в стєльку»».
Водночас відеозаписом зафіксовано неодноразові спроби ОСОБА_1 пройти огляд із використанням спеціального технічного засобу «Драгер». При цьому працівник поліції неодноразово роз`яснював йому порядок проведення огляду, необхідність належного видиху та наслідки невиконання цих вимог. Попри це, ОСОБА_1 протягом тривалого часу не здійснив належного проходження огляду із застосуванням технічних засобів, у зв`язку з чим огляд не міг бути проведений.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що така поведінка ОСОБА_1 у сукупності з іншими обставинами справи свідчить про недвозначно виражену відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки.
Апеляційний суд звертає увагу, що скаржник в апеляційній скарзі не заперечує факт відмови від огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Крім того, відповідно до частини третьої статті 266 КУпАП у разі незгоди особи на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським із використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладі охорони здоров`я.
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції був досліджений відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.
Досліджений судом відеозапис є належним та інформативним доказом у справі, оскільки містить об`єктивну фіксацію подій за допомогою технічного засобу — нагрудного відеореєстратора працівників поліції. Такий доказ позбавлений ознак упередженості чи суб`єктивного сприйняття, має безсторонній характер та забезпечує можливість безпосереднього спостереження за перебігом подій. У зв`язку з цим він підлягає ретельному, повному та всебічному дослідженню у сукупності з іншими доказами у справі.
Зафіксовані на відеозаписі обставини безпосередньо стосуються події адміністративного правопорушення та дозволяють відтворити послідовність дій як працівників поліції, так і особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що має істотне значення для правильного вирішення справи.
З дослідженого судом відеозапису також убачається, що після невдалого проходження огляду на місці зупинки працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд у закладі охорони здоров`я. Однак і від проходження такого огляду ОСОБА_1 відмовився.
Отже, працівниками поліції було дотримано передбачений статтею 266 КУпАП порядок пропозиції водієві пройти огляд, тоді як ОСОБА_1 не скористався наданою йому можливістю пройти огляд у закладі охорони здоров`я.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вину ОСОБА_1 підтверджено протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 718006 від 13 липня 2026 року, письмовим направленням на проходження огляду, а також безперервними відеозаписами з портативних відеореєстраторів № 760507 та № 472795, які узгоджуються між собою та з іншими матеріалами справи.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, самі по собі не спростовують встановленого факту його відмови від проходження огляду. Доказів, які б свідчили про незаконність вимоги працівників поліції щодо проходження огляду або про дотримання ОСОБА_1 встановленого законом порядку його проходження, матеріали справи не містять.
Апеляційний суд також не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції допустив істотне порушення права ОСОБА_1 на участь у розгляді справи.
Відповідно до частини першої статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право, зокрема, брати участь у розгляді справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання та користуватися юридичною допомогою захисника. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За її відсутності справа може бути розглянута лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи та якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Як убачається з матеріалів справи, судове засідання у справі було призначено на 11 годину 00 хвилин 17 серпня 2026 року. ОСОБА_1 та його захисник у це судове засідання не з`явилися.
Захисник, обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, серед іншого посилається на те, що 17 серпня 2026 року ним через систему «Електронний суд» було направлено заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 у добовому наряді як військовослужбовця. На підтвердження зазначеної обставини до заяви було додано копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 16 серпня 2026 року по стройовій частині про склад добового наряду. Вказує, що згідно з відомостями системи «Електронний суд» зазначені документи були направлені захисником 17 серпня 2026 року о 09 годині 36 хвилин та о 09 годині 54 хвилини. Водночас апеляційний суд наголошує, що відповідно до картки руху документа в системі «Електронний суд» відповідні заяви фактично надійшли до суду першої інстанції після призначеного на 11 годину 00 хвилин судового засідання.
Отже, хоча захисником зазначені документи були сформовані та направлені до суду до початку судового засідання, вирішальним у цій справі є те, що на момент розгляду справи суд першої інстанції фактично не мав у своєму розпорядженні відповідного клопотання та документів, які б підтверджували наведені в ньому обставини, а тому не був обізнаний про причини неявки ОСОБА_1 та необхідність відкладення розгляду справи.
При цьому апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про розгляд справи та раніше, у судовому засіданні, призначеному на 29 липня 2026 року, брав участь особисто, надав суду свої пояснення щодо обставин, які стали підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення, а також мав можливість викласти свою позицію щодо пред`явлених йому обставин та реалізувати передбачені статтею 268 КУпАП процесуальні права.
Таким чином, право ОСОБА_1 на участь у розгляді справи не було ним позбавлене чи обмежене протягом усього судового провадження. Навпаки, він був обізнаний про розгляд справи, особисто брав участь у попередньому судовому засіданні та надав суду пояснення по суті обставин адміністративного правопорушення.
За таких обставин суд вважає, що розгляд справи 17 серпня 2026 року за відсутності ОСОБА_1 сам по собі не свідчить про порушення вимог статті 268 КУпАП, яке могло б бути визнане істотним та таким, що вплинуло на правильність вирішення справи.
Отже, з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права, а його неявка у судове засідання 17 серпня 2026 року призвела до неможливості належного захисту своїх прав та інтересів або іншим чином вплинула на правильність вирішення справи по суті.
За таких обставин апеляційний суд не вбачає підстав для висновку про істотне порушення судом першої інстанції права ОСОБА_1 на участь у розгляді справи та його права на захист, а наведені в апеляційній скарзі доводи в цій частині є необґрунтованими.
Суд першої інстанції, відповідно до вимог статті 245 КУпАП, у повній мірі дослідив та проаналізував наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази, перевірив їх зміст, взаємний зв`язок та надав їм належну правову оцінку. За результатами такого дослідження суд дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
При визначенні виду та розміру адміністративного стягнення суд першої інстанції врахував особу правопорушника, характер вчиненого адміністративного правопорушення та ступінь його суспільної небезпеки. При цьому суд обґрунтовано виходив із того, що правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП, є грубим порушенням правил дорожнього руху, оскільки керування транспортним засобом особою, яка має ознаки алкогольного сп`яніння та відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, створює потенційну небезпеку для інших учасників дорожнього руху, становить загрозу їх життю та здоров`ю, а можливі наслідки такого порушення можуть бути тяжкими.
З огляду на наведене суд першої інстанції призначив ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції частини першої статті 130 КУпАП, яке відповідає характеру вчиненого правопорушення, ступеню його суспільної небезпеки та меті адміністративного стягнення.
Разом із тим суд звертає увагу, що відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП у відповідній формі настає саме за встановлення факту відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння у встановленому законом порядку. Тобто для вирішення питання про наявність складу зазначеного адміністративного правопорушення має значення не лише наявність у водія ознак сп`яніння, а й встановлення передбачених законом підстав для проведення огляду та факту відмови водія від його проходження у встановленому порядку.
У цій справі такі обставини судом першої інстанції встановлено на підставі належних та допустимих доказів, які були безпосередньо досліджені судом та оцінені у їх сукупності.
Отже, місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку наявним доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, оскільки він, керуючи транспортним засобом за наявності ознак алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України. З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.
Оцінивши всі наявні у справі докази відповідно до вимог статей 251, 252 та 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно встановив фактичні обставини події, надав належну правову оцінку дослідженим доказам, у тому числі оцінив їх у сукупності та взаємному зв`язку, правильно застосував норми матеріального права та не допустив істотних порушень норм процесуального права, які могли б вплинути на правильність вирішення справи.
Відтак посилання в апеляційній скарзі на необхідність закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є безпідставними та не знаходять свого підтвердження за результатами апеляційного перегляду справи. Судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які б свідчили про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або істотне порушення норм процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної постанови з наведених у ній мотивів колегія суддів не вбачає.
За таких обставин постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 17 серпня 2026 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 17 серпня 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко