ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

14 серпня 2026 року | м. Дніпро | справа № 160/36043/25

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: судді-доповідача Кальника В.В., 
суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі 
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.04.2026 в адміністративній справі №160/36043/25 
за позовом ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1 
про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та виплати ОСОБА_1 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з переїздом на нове місце військової служби в інший населений пункт.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити підйомну допомогу ОСОБА_1 в розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з переїздом на нове місце військової служби в інший населений пункт із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач подала до командира Військової частини НОМЕР_3 рапорт з проханням виплатити їй підйомну допомогу у зв`язку з переїздом до нового місця служби згідно з наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 31.10.2024 № 453. Оскільки зазначена виплата здійснена не була, позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.04.2026 в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.04.2026 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, зокрема, суд не забезпечив належного захисту прав згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушив принципи правової визначеності (рішення КСУ № 17-рп/2010) та обґрунтованості судового рішення (ст. 2, 242 КАС України); суд неналежно застосував ч. 2 ст. 77 КАС України щодо обов`язку доказування суб`єктом владних повноважень та обрав неефективний спосіб захисту порушеного права, не застосувавши дискреційні повноваження у розрізі ч. 4 ст. 245 КАС України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Будченко проти України»); адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи.
Відповідач відзив на скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , проходила військову службу в Військовій частині НОМЕР_3 .
Листом від 31.07.2025 року №9/341 від імені Військової частини НОМЕР_4 позивач підготувала до командира військової частини НОМЕР_3 рапорт з проханням виплатити їй підйомну допомогу у розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з переїздом до нового місяця служби з одного населеного пункту до іншого у зв`язку із призначенням на посаду «Начальника служби захисту інформації в автоматизованих системах» військової частини НОМЕР_3 згідно наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 »(по особовому складу) від 31.10.2024 року №453.
На рапорті міститься відмітка «Передати засобами СЕДО».
З матеріалів справи вбачається, що 30.09.2025 року представник позивача, ОСОБА_2 , звертався з адвокатським запитом до Міністерства оборони України з питанням щодо стану розгляду документів про призначення виплат ОСОБА_1 .
Відповідь Міністерства оборони України на адвокатський запит представника позивача в матеріалах справи відсутня.
Вважаючи бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з переїздом на нове місце військової служби в інший населений пункт протиправною, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що суд встановив відсутність належних доказів звернення позивача до відповідача з відповідним рапортом про виплату підйомної допомоги. Оскільки нарахування та виплата зазначеної допомоги має виключно заявний характер і здійснюється на підставі особистого волевиявлення військовослужбовця, вираженого у рапорті, фінансова служба військової частини була позбавлена законних підстав для проведення відповідних виплат без наявності такого документа. Отже, за відсутності доказів отримання рапорту відповідачем, суд дійшов висновку про відсутність протиправної бездіяльності з боку Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги у зв`язку з переїздом на нове місце військової служби.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відносини між державою та громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України регулюються Законом України від 25 березня 1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-XII).
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 2232-XII Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову громадян України на військову службу та прийняття громадян України на військову службу за контрактом. Основи державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей, встановлення єдиної системи соціального та правового захисту, гарантії сприятливих умов для реалізації військовослужбовцями та членами їхніх сімей конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначені Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII).
Відповідно до частини третьої статті 9-1 Закону №2011-XII при переміщенні військовослужбовців на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу із терміном навчання не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини, їм виплачується:
- підйомна допомога у розмірі місячного грошового забезпечення військовослужбовця та 50 % місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї, який переїжджає разом із ним;
- добові, встановлені Кабінетом Міністрів України, за кожен день перебування в дорозі на військовослужбовця та кожного члена його сім`ї, який переїжджає разом із ним.
Умови та порядок виплати підйомної допомоги для військовослужбовців Збройних Сил України визначені Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, який затверджений Наказом Міністерства оборони України від 05.02.2018 №45 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 лютого 2018 за №247/31699)
Відповідно до п. 1 Порядку у разі переїзду військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, та тих, які проходять кадрову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням на навчання до вищих військових навчальних закладів, вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи (далі - військові навчальні заклади), та військових коледжів або навчальних центрів (навчальних підрозділів), термін навчання в яких становить шість місяців і більше, без збереження посади за попереднім місцем служби або у зв`язку з передислокацією військової частини (підрозділу військової частини), установи, організації (далі - військова частина) їм виплачується:
- підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена його сім`ї, який переїхав з ним на нове місце військової служби;
- добові, встановлені Кабінетом Міністрів України для працівників, які перебувають у відрядженні, за кожний день перебування в дорозі (далі - добові) на військовослужбовця та кожного члена його сім`ї, який переїхав разом з ним.
Пункт 2 Порядку передбачає, що право на отримання підйомної допомоги і добових для військовослужбовців виникає:
на дату прийняття військовослужбовцем посади та справ - для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посаду;
на дату зарахування на навчання - для військовослужбовців, які зараховані на навчання до військових навчальних закладів;
на дату прибуття до місця дислокації, оголошений наказом командира військової частини, - для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби у складі військової частини (підрозділу) в інший населений пункт.
Відповідно до п. 8 Порядку підйомна допомога військовослужбовцям, у тому числі на членів сім`ї, виплачується не більш як за два переїзди військовослужбовця протягом календарного року, пов`язані з призначенням на посади чи передислокацією військової частини (підрозділу).
Як вказано у абзаці 5 п. 2 Порядку, розмір підйомної допомоги обчислюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, установлених військовослужбовцю за новим місцем військової служби на дату, коли військовослужбовець приступив до виконання обов`язків за посадою (зарахування на навчання), або на дату прибуття до нового місця дислокації військової частини, на членів сім`ї - на дату реєстрації рапорту військовослужбовця про виплату підйомної допомоги на членів сім`ї військовослужбовця, які переїхали з ним до нового місця військової служби.
Згідно з п. 5 Порядку, підйомна допомога та добові в разі переїзду на нове місце військової служби на членів сім`ї військовослужбовця виплачуються на підставі наказу командира військової частини із зазначенням у ньому нарахованої суми до виплати, який видається на підставі рапорту військовослужбовця про виплату підйомної допомоги на членів сім`ї військовослужбовця, які переїхали з ним до нового місця військової служби із застосуванням автоматичних (автоматизованих) систем опрацювання даних за умови наявності (використання) таких систем у військовій частині (установі).
Отже, як вбачається з наведених норм, автоматично підйомна допомога не виплачується, оскільки для її отримання військовослужбовець зобов`язаний особисто подати рапорт, на підставі якого видається наказ на виплату коштів.
Це означає, що військовослужбовець повинен подати рапорт, у якому зазначається прохання виплатити підйомну допомогу на себе, виплатити підйомну допомогу на членів сім`ї, які переїхали разом з ним, перелік членів сім`ї. Документами, які додаються до рапорту, можуть бути копія наказу про призначення/прибуття, довідка про склад сім`ї або документи, що підтверджують родинні зв`язки, в окремих випадках також підтвердження докази фактичного переїзду членів сім`ї.
Водночас, якщо рапорт не подано право на підйомну допомогу не втрачається, але виплата здійснена бути не може. Після подачі рапорту виплата можлива, якщо дотримані строки звернення і право на виплату не втрачене.
Колегією суддів встановлено, що відповідно до директиви Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 13 червня 2025 року № Д-35/ДСК «Про проведення додаткових організаційних заходів у військах оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в 2025 році» відбулось переформатування військової частини НОМЕР_1 та підпорядкованих їй військових частин, в результаті якої з 22.07.2025 підпорядковані військові частини НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_3 , НОМЕР_8 , як відокремлені підрозділи були припинені, а військова частина НОМЕР_1 стала єдиним правонаступником всіх прав та обов`язків припинених військових частин. 
Встановлено, що позивач зверталась до командира військової частини НОМЕР_3 з рапортом про виплату підйомної допомоги 31.07.2025 року за допомогою засобів СЕДО, проте докази отримання відповідачем рапорту від 31.07.2025 року в матеріалах справи відсутні.
При цьому, відповідачем у відзиві на позовну заяву було зазначено, що зв`язку зі припиненням військової частини НОМЕР_3 як відокремленого підрозділу було припинено використання засобів СЕДО за кодом НОМЕР_9 з 22.07.2025, тому рапорт позивача не був отриманий та не міг бути розглянутий командиром військової частини НОМЕР_3 .
Таким чином, дослідивши наявні у справі матеріали, колегія суддів не встановила належних доказів отримання відповідного рапорту про виплату підйомної допомоги позивачу. Як наслідок, відповідач не тільки не був зобов`язаний здійснити відповідні виплати, але й відповідно до Порядку, був позбавлений фактичної можливості розпочати процедуру нарахування та виплати відповідних грошових коштів. 
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за відсутності в матеріалах справи доказів отримання відповідачем відповідного рапорту позивача, Військова частина НОМЕР_1 не допустила протиправної бездіяльності щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги у зв`язку з переїздом на нове місце військової служби.
Доводи апеляційної скарги щодо недоведення відповідачем правомірності своїх дій повністю спростовуються наданими у справі доказами, оціненими судом за правилами статті 90 КАС України.
Доводи апеляційної скарги з посиланням на статтю 1 Першого протоколу до Конвенції та рішення ЄСПЛ у справі «Будченко проти України» враховуються апеляційним судом у загальнотеоретичному контексті, однак, вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який діяв у межах чинного законодавства та не припустився порушень права позивача на мирне володіння майном чи права на справедливий суд відповідно до статті 6 Конвенції.
Відтак, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованих підстав для відмови в задоволенні адміністративного позову.
Згідно з ч.1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.
Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.04.2026 в адміністративній справі №160/36043/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.В. Кальник 

суддя С.В. Сафронова 

суддя Д.В. Чепурнов