Єдиний унікальний номер №538/1626/26
Провадження №1-кп/538/212/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2026 року м.Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Лохвиця матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань№12026170560000419 від 05 липня 2026 року про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Лохвиця, Лохвицького району Полтавської області, є громадянином України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , учасника бойових дій, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 382 КК України,
учасники судового провадження:
прокурор – ОСОБА_4 ,
обвинувачений – ОСОБА_3 ,
захисник – ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в:
1. Історія провадження
1.1. 22 липня 2026 року з Лохвицького відділу Миргородської окружної прокуратури до Лохвицького районного суду надійшов обвинувальний акт та угода про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 12026170560000419 від 05 липня 2026 року про обвинувачення  ОСОБА_3  у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.
1.2. Ухвалою Лохвицького районного суду від 23 липня 2026 року призначено підготовче судове засідання.
2. Формулювання обвинувачення та стаття закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа
Судом встановлено, що згідно з обвинувальним актом та угодою про визнання винуватості ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, за наступних обставин.
Відповідно до постанови Лохвицького районного суду Полтавської області (справа №538/1310/23, провадження № 3/538/643/23) від 12 липня 2023 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 34000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.
Відповідно до постанови Лохвицького районного суду Полтавської області (справа №538/1551/23, провадження № 3/538/742/23) від 23 серпня 2023 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 130 та ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 51000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на десять років.
Відповідно до постанови Лохвицького районного суду Полтавської області (справа №538/477/24, провадження № 3/538/216/24) від 26.03.2024 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 51000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на десять років.
Відповідно до постанови Лохвицького районного суду Полтавської області (справа №538/1384/25, провадження № 3/538/473/25) від 08.10.2025 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 51000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на десять років.
У подальшому, незважаючи на те, що вказані вище постанови Лохвицького районного суду набрали законної сили, ОСОБА_3 , маючи реальну можливість їх виконувати у частині утримання від керування транспортними засобами, права керування якими він був позбавлений, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, у порушення ч. 1 ст. 129 Конституції України, ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на території України, а також ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», якою забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, посягаючи на суспільні відносини у сфері правосуддя, умисно вчинив діяння спрямоване на невиконання рішення суду, а саме: 04 липня 2026 року о 18 годині 40 хвилин, достовірно знаючи, та свідомо розуміючи, що такого права він позбавлений вказаними вище рішеннями суду, діючи всупереч постановам Лохвицького районного суду Полтавської області, керував скутером марки «Lets 2» сірого кольору без реєстраційного номеру по вулиці Залізничній у селі Піски Миргородського району Полтавської області та був зупинений поліцейськими СРПП ВНП №2 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області за порушення правил дорожнього руху.
Таким чином ОСОБА_3 своїми умисними діями, що виразились в умисному невиконанні рішення суду, що набрало законної сили, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України.

3. Відомості про укладену угоду про визнання винуватості
3.1. 22 липня 2026 року між прокурором Лохвицького відділу Миргородської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.
3.2. За змістом угоди формулювання та обсяг обвинувачення, а також правова кваліфікація дій ОСОБА_3 із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, є тотожними формулюванню та кваліфікації, наведеним в обвинувальному акті.
3.3. В угоді міститься інформація про беззастережне визнання ОСОБА_3 винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
3.4. Відповідно до вимог ст. 472 КПК України сторони також узгодили покарання, яке запропоновано призначити суду за результатами затвердження угоди, у виді штрафу.
3.5. Окрім зазначеного, угодою передбачені наслідки її укладення та затвердження, визначені ст. 473 КПК України, а також наслідки її невиконання, викладені у ст. 476 КПК України.

4. Позиції учасників судового провадження
4.1. Прокурор у судовому засіданні підтвердив добровільність укладання угоди сторонами, зазначив про відповідність умов угоди про визнання винуватості вимогам законодавства і просив затвердити її. Наголосив, що умови угоди у повному обсязі відповідають інтересам суспільства в частині забезпечення швидкого судового провадження з дотриманням прав обвинуваченого. За твердженням прокурора, умовами угоди не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, а виконання взятих на себе за угодою зобов`язань обвинуваченим не є неможливим для нього.
4.2. Обвинувачений ОСОБА_3 підтвердив, що угода укладена ним добровільно, жодного тиску, примусу чи погроз не вчинялось, повідомив, що в повному обсязі розуміє характер обвинувачення та погоджується з його формулюванням, зазначеним в угоді та обвинувальному акті, беззастережно визнає свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні та щиро розкаюється.
Вказав, що цілком розуміє наявність у нього права на повний судовий розгляд, у якому прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують; права мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; права допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення; права подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.
Обвинувачений зазначив, що обізнаний про вид та розмір покарання, погоджується на призначення такого покарання, а також підтвердив, що усвідомлює правові наслідки невиконання угоди.
4.3. Захисник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 , підтримав угоду про визнання винуватості. Наголосив на тому, що її укладення є добровільним актом усіх сторін. Також, захисник підтвердив, що був залучений до процедури укладання угоди з моменту її ініціювання та роз`яснив обвинуваченому істотні умови угоди та наслідки її укладання. Просив при призначенні покарання врахувати його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
5. Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК України та КК України
При вирішенні питання щодо можливості затвердження угоди суд має встановити її відповідність вимогам законодавства та відсутність підстав для відмови у її затвердженні.
Дослідивши зміст угоди про визнання винуватості та долучені до угоди документи, заслухавши думки прокурора, обвинуваченого та захисника, суд дійшов таких висновків.
5.1. Щодо відповідності умов угоди вимогам КПК України та КК України.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

У цьому кримінальному провадженні угода між прокурором та ОСОБА_3 складена та підписана 22 липня 2026 року у присутності захисника, адвоката – ОСОБА_5 , про що сторони підтвердили і в судовому засіданні та пояснили, що угоду про визнання винуватості укладено за ініціативою підозрюваного, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 469 КПК України.
У п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України зазначено, що угода про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією).
Судом встановлено, що між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 укладено угоду про визнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії нетяжких злочинів, та відповідно до примітки ст. 45 КК України не відноситься до корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, що свідчить про дотримання вимог п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України.
Відповідно до змісту обвинувального акта, у цьому кримінальному провадженні потерпілих немає.
Вимоги до змісту угоди про визнання винуватості закріплені у ст. 472 КПК України. Суд встановив, що угода про визнання винуватості відповідає формальним і змістовним вимогам, оскільки містить формулювання обвинувачення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що відповідає ознакам, встановленим у нормах кримінального закону. При цьому, сформульоване в угоді обвинувачення відображає істотні фактичні обставини, які є тотожними викладу обставин в обвинувальному акті, і підтверджені в судовому засіданні обвинуваченим.
В угоді зазначені обставини, які враховані прокурором при вирішенні питання про її укладення, зокрема, ступінь та характер сприяння обвинуваченого у кримінальному провадженні, характер і тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження.
Відтак, невідповідності умов угоди вимогам КПК України та КК України суд не встановив.
5.2. Щодо відповідності умов угоди інтересам суспільства.
Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України невідповідність умов угоди про визнання винуватості інтересам суспільства є підставою для відмови у її затвердженні.
Наявність суспільного інтересу в угоді, збалансованого між державними і особистими інтересами, полягає в досягненні, перш за все, завдань кримінального судочинства, які полягають в захисті особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також у забезпечені швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Загалом своєчасне розкриття кримінальних правопорушень, призначення справедливого покарання винній особі, відшкодування матеріальних збитків в узгодженому розмірі є свідченням наявності суспільного інтересу.
У цьому кримінальному провадженні суд встановив наявність інтересу для суспільства в затвердженні угоди про визнання винуватості, який полягає у своєчасному розкритті кримінального правопорушення, що забезпечить справедливе та в розумні строки вирішення кримінальної справи, досягнення цілей та завдань кримінального провадження при мінімальних затратах державних ресурсів, а також зменшить навантаження на органи прокуратури та судові органи.
Суд вважає, що наявність суспільного інтересу також полягає в запобіганні повторному вчиненню кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами та у сприянні формуванню у суспільства невідворотності покарання за вчинене правопорушення. Сам обвинувачений та інші особи мають можливість оцінити негативні наслідки вчинення кримінальних правопорушень та відмовитись від їх вчинення у майбутньому.
На переконання суду, інтерес для суспільства полягає також у тому, щоб ОСОБА_3 , розуміючи серйозність покарання за вчинене кримінальне правопорушення, в подальшому не здійснюватиме умисне невиконання судового рішення, не посягатиме на безпеку суспільства.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відповідність угоди про визнання винуватості суспільному інтересу.
5.3. Щодо порушення умовами угоди прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб.
Згідно з п. 3 ч. 7 ст. 474 КПК України під час перевірки угоди на відповідність вимогам законодавства суд також перевіряє, чи не порушують умови угоди права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Дослідивши зміст угоди про визнання винуватості, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, суд встановив, що умови угоди не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб.
Суд враховує, що в кримінальному провадженні відсутні потерпілі.
Крім того, з дослідженої у судовому засіданні угоди про визнання винуватості, пояснень сторін убачається, що умови угоди не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, зокрема, і з огляду на те, що обставини викладеного обвинувачення відповідно до ст. 17 КПК України не можуть бути використані на підтвердження винуватості будь-яких інших осіб, окрім обвинуваченого у цьому провадженні. Угодою також не вирішується питання щодо майна третіх осіб.
За таких обставин, умови угоди не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб.
5.4. Щодо добровільності укладення угоди.
Відповідно до п. 4 ч. 7 ст. 474 КПК України при вирішенні питання про наявність підстав для затвердження угоди суд має переконатися, що укладення угоди є добровільним. Будь-який примус зі сторони обвинувачення або третіх осіб, спрямований на укладення угоди, або інші обставини, які викликають сумнів у добровільності угоди, мають спричинити відмову у її затвердженні судом.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник – ОСОБА_5 , у судовому засіданні підтвердили добровільність укладення угоди та спільну узгодженість усіх викладених у ній умов. Зазначили про відсутність будь-яких скарг на дії сторони обвинувачення.
Прокурор також вказав на спільну узгодженість усіх викладених в угоді умов, підтвердивши добровільність її укладення як з боку прокурора, так і з боку обвинуваченого.
З огляду на зазначене, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою, та дійшов висновку, що укладення угоди відповідає дійсній волі сторін.
5.5. Щодо можливості виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.
Пункт 5 ч. 4 ст. 474 КПК України зобов`язує суд перевірити угоду на предмет можливості виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.
За змістом угоди обвинувачений ОСОБА_3 зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість в обсязі висунутого обвинувачення під час судового провадження.
У судовому засіданні обвинувачений підтвердив обставини, викладені у формулюванні обвинувачення, надав відповідні показання щодо себе, визнав свою винуватість та щиро розкаявся. Тим самим обвинувачений виконав взяті на себе зобов`язання у цій частині.
Також, у підготовчому судовому засіданні встановлено, що визначене в угоді покарання і інші обов`язки є для обвинуваченого зрозумілими та посильними для виконання.
Наведене у своїй сукупності вказує на можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за умовами угоди.
5.6. Щодо наявності фактичних підстав для визнання винуватості.
Суд вважає, що фактичні обставини та формулювання обвинувачення, викладені в обвинувальному акті та зазначені в угоді про визнання винуватості, а також їх підтвердження обвинуваченим у присутності захисника обґрунтовано свідчить про існування підстав для визнання ОСОБА_3 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.
5.7. Щодо відповідності узгодженого сторонами угоди покарання вимогам КПК України та КК України.
За приписами ст. 472 КПК України суттєвою умовою, яку має містити угода про визнання винуватості, є узгоджене сторонами угоди покарання, а також звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням, у випадку досягнення такої домовленості.
Частиною 5 ст. 65 КК України передбачено, що у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання винуватості суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.
Відтак, суд має перевірити узгоджене між прокурором та обвинуваченим покарання на предмет відповідності вимогам закону.
За загальним правилом, домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність.
За змістом угоди про визнання винуватості сторони погодили покарання за ч. 1 ст. 382 КК України у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок.
При вирішенні питання про те, чи є узгоджене сторонами покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який по місцю проживання характеризується позитивно, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку в лікаря - психіатра не перебуває, перебуває на обліку в лікаря –нарколога з 2016 року, здійснив в ході досудового розслідування благодійний внесок у розмірі 3000 гривень на рахунок Національного банку України на допомогу Збройним Силам України.

Суд, також враховує обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Судом не встановлено обставин, що обтяжують покарання.
Суд дійшов висновку, що узгоджене сторонами покарання ОСОБА_3 здатне забезпечити досягнення мети призначення покарання, буде відповідати тяжкості вчиненому правопорушенню, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
6. Висновки суду
З урахуванням встановлених обставин, угода про визнання винуватості, укладена між прокурором ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , відповідає як вимогам кримінального процесуального законодавства, так і вимогам закону України про кримінальну відповідальність.
Підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, встановлено не було, тому суд дійшов висновку про необхідність затвердження вказаної угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.
7. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

7.1. Щодо речових доказів
Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
Враховуючи положення ст. 100 КПК України суд вирішує долю речових доказів наступним чином: DVD-R диск із маркуванням "esperanza" з відеозаписами, що на ньому знаходяться, який зберігається у матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.
7.2. Щодо процесуальних витрат
Відповідно до вимог п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК України при ухваленні вироку суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат. 
Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні. 
Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні не заявлявся.
Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався і підстав для його обрання суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 100, 368-371, 374, 376, 394, 468-476, 615 КПК України, суд -

у х в а л и в:

Затвердити угоду в кримінальному провадженні № 12026170560000419, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05 липня 2026 року, про визнання винуватості від 22 липня 2026 року, укладену між прокурором Лохвицького відділу Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначити йому узгоджене в угоді покарання у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази у кримінальному провадженні:
- лазерний оптичний DVD-R диск із маркуванням "esperanza" з відеозаписами, що на ньому знаходяться та мають назви: "2026-07-07-15-49-13-289", "export-32u61 1" та "export-35uyd 2", що зберігається у матеріалах кримінального провадження - залишити у матеріалах цього кримінального провадження. 

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

На вирок може бути подана апеляція до Полтавського апеляційного суду через Лохвицький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням обмежень, передбачених ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя  ОСОБА_6