ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 500/158/26 пров. № А/857/20861/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді – Димарчук Т.М.,
суддів – Москаля Р.М., Сала П.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року (суддя –Чепенюк О.В., м. Тернопіль) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у січні 2026 року звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі – ГУПФУ в Тернопільській області), в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення № 8865-9458С-02/8-1900/25 від 02.12.2025 про відмову в призначенні та виплаті щомісячної державної адресної допомоги до пенсії відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 №656 "Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій" (далі – Постанова №656); зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області призначити та виплачувати ОСОБА_2 щомісячну державну адресну допомогу відповідно до Постанови №656, починаючи з 10.01.2026, з врахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій та досягнув 85-річного віку, тому набув право на отримання щомісячної державної адресної допомоги до пенсії у розмірах, що визначені Постановою №656. У відповідь на звернення позивача ГУ ПФУ в Тернопільській області відмовило у нарахуванні виплати, мотивуючи тим, що позивач вже отримує допомогу як учасник бойових дій, а також у матеріалах пенсійної справи відсутня інформація про участь у бойових діях в період Другої світової війни. Позивач не погоджується із такою позицією відповідача та вказує, що його щомісячний розмір пенсійних виплат (з урахуванням надбавок, підвищень тощо) станом на момент звернення не перевищував 650 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-ХІІ (далі - Закон №3551-ХІІ) не містить визначення такої категорії учасників бойових дій як учасники бойових дій у період Другої світової війни.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті щомісячної державної адресної допомоги до пенсії, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 №656 "Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій", в розмірі, встановленому для осіб з інвалідністю внаслідок війни I групи. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 10.01.2026 нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної державної адресної допомоги до пенсії, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 №656 "Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій", в розмірі, встановленому для осіб з інвалідністю внаслідок війни I групи, з врахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що у матеріалах пенсійної справи позивача відсутні документи про участь в бойових діях в період Другої світової війни, відтак мінімальна пенсійна виплата встановлюється як учаснику бойових дій. До розміру пенсії встановлено державну адресну допомогу як учаснику бойових дій, відповідно до Постанови №656.
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3), є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 21.05.1997 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5).
Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Тернопільській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сума пенсії за період з 01.01.2025 по 31.12.2025 складає 60840,00 грн (а.с.8).
Листом ГУ ПФУ в Тернопільській області від 02.12.2025 №8865-9458/С-02/8-1900/25 позивача повідомлено, що відповідно до Постанови №656 у разі коли щомісячний розмір пенсійних виплат (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій, установлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає в осіб з інвалідністю внаслідок війни І групи - 650 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 525 відсотків, III групи - 360 відсотків, в учасників бойових дій та постраждалих учасників Революції Гідності - 210 відсотків, таким особам з інвалідністю внаслідок війни, учасникам бойових дій та постраждалим учасникам Революції Гідності виплачується щомісячна державна адресна допомога до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначених розмірів; щомісячна державна адресна допомога до пенсії, передбачена абзацом другим цього пункту, особам з інвалідністю внаслідок війни II і III груп із числа учасників бойових дій у період Другої світової війни та учасникам бойових дій у період Другої світової війни, яким виповнилося 85 років і більше, виплачується в розмірі, встановленому для осіб з інвалідністю внаслідок війни І групи.
Ще повідомлено, що у матеріалах пенсійної справи позивача відсутні документи про участь в бойових діях в період Другої світової війни, відтак мінімальна пенсійна виплата встановлюється як учаснику бойових дій. До розміру пенсії встановлено державну адресну допомогу як учаснику бойових дій, відповідно до Постанови №656.
Розмір пенсійної виплати позивача на даний час становить 6098,00 грн., а саме: 2856,99 грн - основний розмір пенсії за віком (8913,83 х 0,91140 x 0,35167, де 8913,83 - показник середньої заробітної плати, 0,91140 - індивідуальний коефіцієнт заробітної плати, 0,35167 - коефіцієнт страхового стажу із врахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1%); 343,01 грн - доплата 65-ти річним до 40% мінімальної заробітної плати (3200,00); 558,00 грн - доплата до 3758,00 грн; 236,10 грн - доплата за 10 років понаднормативного стажу (2361,00x10%); 40,00 грн - цільова допомога учасникам бойових дій; 590,25 грн - підвищення учасникам бойових дій (2361,00x25%); 903,65 грн - державна адресна допомога до 4958,00 грн; 570,00 грн - компенсаційна виплата 80-річним (а.с.6-7).
Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні та виплаті щомісячної державної адресної допомоги до пенсії відповідно до вимог Постанови №656, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у позивача наявне посвідчення учасника бойових дій, яке у встановленому законом порядку не вилучалося, позивач не позбавлявся статусу учасника бойових дій та до цього часу користується пільгами, передбаченими статтею 12 Закону №3551-XII, відмова відповідача у призначенні ОСОБА_2 , якому виповнилось 85 років, щомісячної державної адресної допомоги до пенсії, передбаченої Постановою №656, суперечить вимогам чинного законодавства.
Колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції обґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-ХІІ визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
За змістом статті 4 Закону № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни та учасники війни.
Згідно з статтею 5 Закону № 3551-XII учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Перелік осіб які визнаються учасниками бойових дій визначені статтею 6 цього Закону.
Як передбачено частиною першою статті 7 Закону № 3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.
Положеннями частини шостої статті 12 цього Закону передбачено, що учасникам бойових дій у період Другої світової війни, яким виповнилося 85 років і більше, надаються пільги, передбачені статтею 13 цього Закону для осіб з інвалідністю внаслідок війни I групи.
Перелік пільг, які надаються інвалідам війни визначено статтею 13 Закону № 3551-XII.
Приписами статті 18 Закону №3551-XII (у редакції, чинній на час видачі позивачу посвідчення учасника бойових дій) обумовлено, що ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 затверджено Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни (далі - Положення №302, у редакції, чинній на час видачі позивачу посвідчення учасника бойових дій), відповідно пунктів 2, 3 якого передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту",на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації. Відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни. Учасникам бойових дій (стаття 6 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення учасника бойових дій" та нагрудний знак "Ветеран війни - учасник бойових дій".
З метою соціального захисту осіб з інвалідністю внаслідок війни та учасників бойових дій і підтримання їх купівельної спроможності з урахуванням зростання цін Кабінет Міністрів України 28.07.2010 прийняв постанову №656 "Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій", згідно з пунктом 1 якої (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено:
у разі коли щомісячний розмір пенсійних виплат (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій, установлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною, доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення, в розмірі, передбаченому статтею 45 Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік”) не досягає в осіб з інвалідністю внаслідок війни I групи - 16847 гривень, II групи - 13822 гривні, III групи - 9478 гривень, в учасників бойових дій та постраждалих учасників Революції Гідності - 5528 гривень, таким особам з інвалідністю внаслідок війни, учасникам бойових дій та постраждалим учасникам Революції Гідності виплачується щомісячна державна адресна допомога до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначених розмірів;
щомісячна державна адресна допомога до пенсії, передбачена абзацом другим цього пункту, особам з інвалідністю внаслідок війни II і III груп із числа учасників бойових дій у період Другої світової війни та учасникам бойових дій у період Другої світової війни, яким виповнилося 85 років і більше, виплачується в розмірі, встановленому для осіб з інвалідністю внаслідок війни I групи.
Як встановлено судом, ОСОБА_2 у встановленому законодавством порядку набув статусу учасника бойових дій.
Вказана обставина відповідачем не заперечується та позивачу виплачується державна адресна допомога до пенсії, передбачена Постанови №656, як учаснику бойових дій.
Водночас, ОСОБА_2 виповнилося 85 років, а щомісячний розмір його пенсійних виплат (з урахуванням надбавок, підвищень тощо) не перевищує 16847 гривень.
Отже, позивач в силу норм Закону № 3551-XII має право на пільги визначені для осіб з інвалідністю внаслідок війни I групи.
Доводи апелянта зводяться до того, що позивач немає права на державну адресну допомогу до пенсії, передбачену Постановою №656, в розмірі, встановленому для осіб з інвалідністю внаслідок війни І групи, оскільки в матеріалах пенсійної справи відсутні документи про участь в бойових діях в період Другої світової війни.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що за змістом статті 4 Закону № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни та учасники війни.
Тобто вказаними нормами статті 4 Закону № 3551-XII ветеранів війни розділено на три групи: 1) учасники бойових дій; 2) особи з інвалідністю внаслідок війни; 3) учасники війни. В подальшому у статтях 5, 6, 7, 8 Закону № 3551-ХІІ надається визначення, хто саме є учасниками бойових дій, особами з інвалідністю внаслідок війни та учасниками війни. Таке розділення законодавцем на групи ветеранів війни пов`язане з наданням пільг та гарантій їх соціального захисту в залежності від того є особа учасником бойових дій, особою з інвалідністю чи учасником війни.
Положення Закону № 3551-ХІІ не містять визначення такої категорії учасників бойових дій як учасники бойових дій у період Другої світової війни.
Водночас, суд звертає увагу, що з аналізу правових норм, які містить Положення №302 слідує, що належним документом, який підтверджує статус ветеранів війни, до яких у тому числі належать і учасники бойових дій, є відповідне посвідчення, а учасникам бойових дій видаються саме посвідчення з написом "Посвідчення учасника бойових дій".
Відповідно до підпункту 2 пункту 2.6 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), при призначенні до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень відповідно надаються документи про визнання заявника ветераном війни, особою, на яку поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
За змістом пункту 2.12 Порядку №22-1 за документ, який засвідчує, що особі встановлено статус ветерана війни, особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», приймаються завірені в установленому порядку копії посвідчень: учасника війни; учасника бойових дій.
Зважаючи на те, що у позивача наявне посвідчення учасника бойових дій, яке у встановленому законом порядку не вилучалося, позивач не позбавлявся статусу учасника бойових дій, оскільки до цього часу користується пільгами, передбаченими статтею 12 Закону №3551-XII, до поданої заяви про перерахунок пенсії ним було долучено копію посвідчення учасника бойових дій, тому відмова ГУПФ у призначенні позивачу щомісячної державної адресної допомоги до пенсії відповідно до вимог Постанови №656 суперечить вимогам чинного законодавства, не ґрунтується на законі та є протиправною.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Оскільки сторони рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог не оскаржують, то в силу приписів ст. 308 КАС України таке не є предметом апеляційного перегляду.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року у справі №500/158/26 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Т. М. Димарчук 	
судді	 	Р. М. Москаль 	
 	 	П. І. Сало