Справа № 931/643/26
Провадження № 2/931/511/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

09 вересня 2026 року селище Локачі
Локачинський районний суд Волинської області
у складі: головуючого - судді Масляної С.В.,
за участю: секретаря - Проскуненкової А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Локачах в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий Колектор" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
13 серпня 2026 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Новий Колектор» укладено договір факторингу № МТ-260626-1 від 26 червня 2026 року, згідно з яким ТОВ «Новий Колектор» набуло право вимоги до боржників, в тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором №103350727 від 04.11.2025 року.
Так, між ТОВ «Мілоан», правонаступником якого є ТОВ «Новий Колектор», та ОСОБА_1 04.11.2025 року укладено кредитний договір № 103350727, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію».
Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 7000 грн, строк, на який надається кредит - 360 календарних днів з дати отримання, проценти – 0,98% в день, комісія за надання кредиту – 22,50% від суми кредиту, комісія за обслуговування кредиту – 7,4% від суми кредиту в перший день кожного розрахункового періоду.
ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 12.08.2026 в нього утворилась заборгованість у розмірі 26081,63 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту становить 6972 грн, за відсотками 4929,63 грн, штраф - 9000 грн, за комісією –5180 грн, чим порушуються права та інтереси позивача.
Просить стягнути з відповідача на користь ТОВ "Новий Колектор" заборгованість за кредитним договором № 103350727 від 04.11.2025 року у розмірі 26081,63 грн та судові витрати у розмірі 2662,40 грн судового збору та 223,38 грн витрат, понесених внаслідок відправлення копії позовної заяви з додатками відповідачу.
Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 18 серпня 2026 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у змішаній (паперовій та електронній) формі.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. Одночасно, у позовній заяві представником позивача заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки. Про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, заяв, відзиву на позов від нього не надійшло.
На підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди позивача, а також за одночасного існування вищевказаних умов, суд постановив ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 04 листопада 2025 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 103350727. Сума (загальний розмір) кредиту становить 7000 грн. Кредит надається загальним строком на 360 днів за умови виконання позичальником графіку платежів з 04.11.2025 (дата надання кредиту). Строк на який надається окрема частина кредиту встановлюється графіком платежів.
Повернення кредиту, сплата комісії за надання кредиту, комісії за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) та процентів за користування кредитом має здійснюватися позичальником зі встановленою періодичністю відповідно до графіку платежів, наведеному у додатку №1 до договору. Остаточний термін (дата) повернення кредиту, сплати комісій та процентів за користування кредитом (за умови дотримання графіку платежів): 30.10.2026 (дата остаточного погашення заборгованості).
Загальні витрати позичальника за кредитом складають 24761 грн. Денна процентна ставка складає: (24761 грн. / 7 000 грн.) / 360 днів * 100% = 0.98%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка дорівнює 2662,94 відсотків річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника складає 31761 грн.
Відповідно до п.1.5.1., 1.5.2., 1.5.3., 1.5.4. комісія за надання кредиту: 1575 грн., яка нараховується за ставкою 22.50 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Комісія за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) (за весь строк кредитування): 11396 грн., що нараховується за ставкою 7.40 відсотків від суми кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду за попередній розрахунковий період (крім останнього періоду), що встановлені графіком платежів, який є додатком №1 до цього договору. Проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду, визначеного графіком платежів, нараховуються за ставкою 90 відсотків річних на фактичну заборгованість за кредитом.Проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховуються за стандартною процентною ставкою 180 відсотків річних від фактичного залишку кредиту починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного графіком платежів. Нараховані згідно п.1.5.3 та 1.5.4 договору проценти за користування кредитом за весь строк кредитування, складатимуть: 11790 грн.
Відповідно до п. 2.1. кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 .
Договір про споживчий кредит № 103350727 від 04.11.2025 року підписано одноразовим ідентифікатором 945119.
Відповідно до Додатку № 1 до договору про споживчий кредит №103350727 від 04.11.2025 - графіка платежів за договором про споживчий кредит загальна вартість кредиту 31761 грн, кількість днів у розрахунковому періоді 360 днів.
Крім того, додатком №2 до договору є заява на отримання кредиту №103350727, в якій зазначено платіжну картку позичальника на яку має бути перерахована сума кредиту, додатком № 3 - додаткові контактні дані позичальника для взаємодії за кредитним договором.
Крім того, відповідачем підписано одноразовим ідентифікатором 830172 паспорт споживчого кредиту № 103350727 - інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма).
Анкета-заява на кредит № 103350727 від 04.11.2025 року містить відомості щодо погодження отримання кредиту відповідачем у ТОВ «Мілоан».
Платіжним дорученням № 111513893 від 04.11.2025 року підтверджено перерахування коштів у сумі 7000 гривень відповідачу згідно договору на картку № НОМЕР_1 .
На підтвердження розміру заборгованості позивачем подано відомості про щоденні нарахування та погашення за період з 04.11.2025 року по 26.06.2026 року ТОВ «Мілоан».
26.06.2026 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Новий Колектор» було укладено договір факторингу № МТ-260626-1, відповідно до умов якого відбулось відступлення права вимоги, в тому числі і за кредитним договором №103350727 від 04.11.2025 року, боржником за яким є ОСОБА_1 .
З Переліку № 1 від 26.06.2026 року, який є додатком №2 до договору факторингу № МТ-260626-1 від 26.06.2026 року, вбачається, що позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №103350727 від 04.11.2025 року в сумі 26081,63 грн, з яких: 6972 грн - заборгованість за тілом кредиту, за відсотками - 4929,63 грн, за штрафами - 9000 грн, за комісією – 5180 грн.
Відповідно до довідки про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором №103350727 від 04.11.2025 року заборгованість ОСОБА_1 складає 26081,63 грн, з яких: 6972 грн - заборгованість за тілом кредиту, за відсотками - 4929,63 грн, за штрафами - 9000 грн, за комісією – 5180 грн.
З метою стягнення коштів за кредитним договором №103350727 від 04.11.2025року у примусовому порядку позивач звернувся до суду з цим позовом до відповідача.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон).
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
З огляду на викладені норми права, у позичальника виникає зобов`язання повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором та сплатити проценти за користування кредитними коштами.
Нормами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, підставою заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Тобто, підставою для заміни сторони, а саме процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, у наслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
У відповідності до ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч.1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч.1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з положеннями статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Розглянувши та оцінивши надані матеріали справи, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері договірних правовідносин, а саме щодо виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.
ТОВ «Новий Колектор» набуло право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу № МТ-260626-1 від 26 червня 2026 року.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що станом на дату звернення заборгованість по кредиту становить 26081,63 грн, з яких: 6972 грн - заборгованість за тілом кредиту, за відсотками - 4929,63 грн, за штрафами - 9000 грн, за комісією – 5180 грн.
Дослідженими судом доказами підтверджено, що відповідач на підставі укладеного кредитного договору отримав кредит, однак, в обумовлений договором строк його повністю не повернув, а тому позов в частині вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6972 грн підлягає до задоволення.
Враховуючи розмір процентної ставки за користування кредитом (п. 1.5.3, 1.5.4 кредитного договору) та умови договору вимоги про стягнення заборгованості по нарахованих процентах за користування кредитом також підлягають до задоволення.
Щодо стягнення заборгованості по комісії суд прийшов до такого.
Судом встановлено, що умовами договору передбачено стягнення комісії за надання кредиту одноразово в сумі 1575 грн, яка нараховується за ставкою 22,50% від суми кредиту(п.1.5.1 договору) та комісії за обслуговування кредиту (п.1.5.2 договору), що нараховується за ставкою 7,40 відсотків від суми кредиту в перший день кожного наступного розрахункового періоду за попередній розрахунковий період, яка становить згідно позовних вимог 5180 грн.
Однак суд звертає увагу на те, що положення п. 1.5.1. кредитного договору щодо встановлення комісії за надання кредиту у розмірі 1575 грн і становить 22,50% від суми кредиту одноразово, а також положення договору про встановлення комісії за управління та обслуговування кредиту (п. 1.5.2. кредитного договору), є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі №755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).
Поряд з цим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Стороною позивача не було доведено, що відповідач фактично користувався послугами з обслуговування кредитної заборгованості (інформаційною підтримкою по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, здійснював платежі онлайн на відділеннях, відновлював забутий пароль для входу в особистий кабінет, користувався інформуванням про дати сплати чергового платежу, отримував консультаційні послуги, інші послуги), а тому нарахування кредитодавцем «додаткової комісії» (за обслуговування кредитної заборгованості) не відповідає засадам добросовісності, розумності справедливості, тож вимоги позивача в цій частині суд не задовольняє.
Зважаючи на наведене, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією у розмірі 5180 грн, оскільки умови договору щодо встановлення плати за надання, управління та обслуговування кредиту є нікчемними в силу закону, а тому позовні вимоги товариства про стягнення з відповідача заборгованості по комісії у розмірі 5180 грн задоволенню не підлягають. Крім того, з цих підстав здійснені відповідачем погашення комісії на суму 3647 грн, що вбачається з відомості про щоденні нарахування та погашення за спірним договором, наданою ТОВ "Мілоан", у даному випадку підлягають зарахуванню у рахунок погашення заборгованості за відсотками, що здійснюється згідно з умовами кредитного договору у першу чергу, а в другу у рахунок погашення тіла кредиту, та має наслідком зменшення розміру відповідної заборгованості.
Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача 9000 грн заборгованості за штрафами, суд виходить з наступного.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого відповідним Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє і на даний час.
Відповідно до положень п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанова від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (пункт 69)).
Відповідно до частини першої статті 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
Враховуючи вищевикладене, та те, що заборгованість за штрафами за договором від 04 листопада 2025 року нарахована під час дії воєнного стану, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
З урахуванням вище зазначеного, заборгованість за штрафами нарахована позивачем у розмірі 9000 грн стягненню з відповідача не підлягає. Крім того сплачені відповідачем 2000 грн штрафу підлягають зарахуванню у рахунок погашення заборгованості за відсотками, що здійснюється згідно з умовами кредитного договору у першу чергу, а в другу у рахунок погашення тіла кредиту, та має наслідком зменшення розміру відповідної заборгованості.
Таким чином, сума заборгованості за кредитним договором становить 6254,63 грн (11901,63 грн – 3647 грн (сплачена комісія) - 2000 грн (сплачені штрафи) = 6254,63 грн).
Отже, суд з викладених підстав і мотивів вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в загальній сумі 6254,63 грн.
Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов задоволено частково (24%), тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 639 грн.
Окрім цього, позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати, що пов`язані із надсиланням листом з описом вкладення позовної заяви з додатками у сумі 223,38 грн.
Згідно із частиною другою статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову – на відповідача.
Відповідно до квитанції № 2196070 ТОВ «Поштова служба «Е-Пост» від 12.08.2026 року загальна вартість відправлення ОСОБА_1 становить 223,38 грн
Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати на поштове відправлення у розмірі 54 грн.
На підставі ст. ст. 207, 509, 526, 530, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 247, 263-265, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий Колектор" до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий Колектор" заборгованість за договором про споживчий кредит № 103350727 від 04.11.2025 року у розмірі 6254 (шість тисяч двісті п`ятдесят чотири) гривні 63 коп.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий Колектор" судовий збір у розмірі 639 (шістсот тридцять дев`ять) гривень та витрати, пов`язані з надсиланням відповідачу позовної заяви з додатками листом з описом вкладення, у розмірі 54 (п`ятдесят чотири) гривні.
В решті позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене відповідачем до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 09.09.2026 року.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Новий Колектор", адреса: 01133, м. Київ, вул. Алмазова Генерала, буд. 13, офіс 601, код ЄДРПОУ 43170298.
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 .

Суддя Локачинського районного суду С.В. Масляна