Справа № 127/9784/26
Провадження № 2-а/127/98/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2026 року | місто Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Волошин С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,
ВСТАНОВИВ:
25.03.2026 ОСОБА_1 звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Позов мотивовано тим, що постановою інспектора відділу поліції №4 (м. Липовець) Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції Сидорук Юлії Костянтинівни серії ЕНА №6863867 від 19.03.2026 року ОСОБА_1 визнано винною в порушенні п.16.11 Правил Дорожнього руху України та скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.
Позивач вважає, що вказана постанова є незаконною, належним чином необґрунтованою та такою, що суперечить ряду норм чинного законодавства.
Так, в позовній заяві зазначається, що розгляд справи проводився з порушенням принципу безпосередності. Розмову розпочав один інспектор, а постанову винесла інша особа, яка не була свідком діалогу та не проводила розгляд справи по суті. Інспектор не представилася, що є порушенням ст. 18 Закону «Про Національну Поліцію». ОСОБА_1 не було роз`яснено права (ст. 268 КУпАП), не надано можливості скористатися правовою допомогою. Також не було попереджено про відеофіксацію, що порушує ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію» та робить відеозапис з бодікамери недопустимим доказом (позиція ВС у справах №524/1284/17, №537/1807/17).
Окрім того, в оскаржуваній постанові серії ЕНА №6863867 від 19.03.2026 зазначено, що правопорушення нібито вчинено водійкою ОСОБА_2 , проте водієм транспортного засобу KIA Sportage д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 . Інспектором поліції було допущено грубу помилку при встановленні та фіксації даних про особу правопорушника. Оскільки зазначена постанова містить недостовірні відомості щодо суб`єкта адміністративної відповідальності, вона не може вважатися законною та такою, що підлягає виконанню, оскільки винесена стосовно особи, чиї анкетні дані не збігаються з даними фактичного водія/власника.
Позивач звертає увагу суду на те, що посилання інспектора на «п. 16.11 ПДР» є юридично неспроможним, адже цей пункт регулює черговість проїзду на перехрестях нерівнозначних доріг. Оскільки дана подія мала місце на перехресті, де організовано круговий рух, пріоритетність якого визначена спеціальною нормою – ч. 2 ст. 41 Закону України «Про дорожній рух», застосування інспектором п. 16.11 ПДР є свідченням невірної кваліфікації та відсутності події правопорушення в розумінні цього пункту. Разом з тим, інспектор кваліфікувала дії водія за частиною 2 статті 122 КУпАП. Проте, як вбачається з обставин, дії водія (у разі їх доведення) могли бути зумовлені лише недотриманням вимог дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу». За відсутності створення реальної небезпеки чи перешкоди для інших учасників руху (що підтверджується відсутністю маневрів з боку патрульного авто), такі дії мають охоплюватися диспозицією частини 1 статті 122 КУПАП, а не частини 2. Невірна кваліфікація є самостійною підставою для скасування постанови.
На підставі вищевикладеного, з даною постановою ОСОБА_1 не погоджується, вважає її такою, що підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення – закриттю. Зазначає, що постанова винесена з суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права, обставини, викладені у ній інспектором патрульної поліції, не відповідають дійсності та не підтверджуються належними доказами.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.03.2026 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати одноособово за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей провадження, визначених ст. 286 КАС України, без виклику учасників справи на підставі матеріалів справи (у письмовому провадженні).
13.04.2026 від представника відповідача Герман Ірини Володимирівни на адресу суду надійшов відзив, у якому представник просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, оскільки вважає їх безпідставними, адже суб`єкт владних повноважень в даному випадку діяв на підставі, в межах та у спосіб, що визначені законами та Конституцією України. В додатках до відзиву міститься довіреність на ОСОБА_3 , виписка з ЄДР, належним чином завірена копія постанови серії ЕНА №6863867 від 19.03.2026, копія супровідного листа заступника начальника відділу – начальника СВГ капітана поліції Олександра Кравця, скріншот підтвердження надсилання відзиву на електронну адресу ОСОБА_1 , компакт-диск з відеозаписом з бодікамери працівника поліції.
Як зауважено у відзиві, 19.03.2026 у м. Липовець, Вінницької області, по вул. Героїв Майдану відносно ОСОБА_1 винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення, серії ЕНА №6863867 від 19.03.2026, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, яка керуючи ТЗ на другорядній дорозі, не надала перевагу в русі автомобілю, який рухався по головній дорозі, чим порушила п.16.11 ПДР України. Пункт 16.11 ПДР України регламентує проїзд перехресть нерівнозначних доріг: водій, що рухається по другорядній дорозі, зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до перехрестя по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху. 
19.03.2026 співробітник ГУНП у Вінницькій області використовував портативний відеореєстратор та бодікамеру №800764. Як встановлено, автомобіль марки КІА Спортейдж д.н.з. НОМЕР_1 (під керуванням ОСОБА_1 ), яка здійснила виїзд на головну дорогу, виїжджаючи із другорядної не надала перевагу в русі автомобілю, який рухався по головній дорозі. Працівник поліції повідомила водієві причину зупинки та суть вчиненого правопорушення, а також про розгляд справи про адміністративне правопорушення. Інспектор розпочала розгляд справи, зокрема представилась як особа, що розглядає справу, повідомила суть правопорушення, час та місце розгляду справи, та хто притягається до адміністративної відповідальності. Також поліцейська роз`яснила водійці її права, передбачені ст. 56, 63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Таким чином, працівник поліції дотрималась положень ст. 279 КУпАП у повному обсязі. Далі інспектор повідомила про накладення на водійку адміністративного стягнення у виді штрафу та роз`яснила порядок та строки його сплати, а також оскарження винесеної постанови. Після чого повідомила про завершення розгляду справи, але позивач відмовилась від отримання копії постанови. У зв`язку із чим постанова була надіслана на вказану адресу позивачці. Жодних клопотань чи заяв під час розгляду справи від позивача не надходило.
Разом з тим, сторона відповідача у відзиві зазначила, що часткове написання інспектором в оскаржуваній постанові неправильних даних, зокрема персональних даних, не спростовує допущеного порушення позивачкою вимог п.16.11 ПДР, та є по своїй суті опискою.
Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просила залишити постанову серії ЕНА №6863867 від 19.03.2026, по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення – без задоволення.
17.04.2026 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначає, що доводи відповідача є необґрунтованими, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.
Позивач звертає увагу на те, що ОСОБА_1 нібито була присутня при розгляді справи, але «відмовилась» від отримання копії та підпису (про що інспектор зробила записи у п. 8 та 9 постанови). Наданий відповідачем відеозапис повністю доводить, що це твердження є неправдивим. На відеозаписі з бодікамери чітко зафіксовано, що спілкування інспектора з позивачем завершилося о 10:43 (інспектор попрощалася словами «на все добре», не надавши жодного документа на підпис та запевнивши, що постанова буде в додатку «Дія»). Проте, у пункті 1 оскаржуваної постанови інспектор власноруч вказала час розгляду справи: 11:00. Це беззаперечно доводить, що постанова складалася та виносилася після того, як розгляд справи був фактично завершений, а позивач покинула місце зупинки. Отже, позивач фізично не могла «відмовитися від підпису» о 11.00. Розгляд справи відбувся за її відсутності чим було грубо порушено її права, передбачені ст. 268 КУПАП (право надати пояснення, докази, скористатися правовою допомогою під час складання постанови).
Разом з тим, відповідач не надав жодних належних доказів (зокрема, відеозапису з відеореєстратора патрульного автомобіля), які б фіксували сам момент нібито вчиненого правопорушення. Надані відповідачем відеозаписи з нагрудної камери (бодікамери) фіксують лише процес спілкування інспектора з позивачем вже після зупинки транспортного засобу. Отже матеріали справи не містять жодного об`єктивного підтвердження того, що виїзд позивача на перехрестя з круговим рухом взагалі змусив екіпаж поліції застосувати екстрене гальмування чи змінювати траєкторію. Відповідач не довів самого факту створення йому перешкоди.
Позивач вкотре наголошує на тому, що інспектор кваліфікувала дії за п. 16.11 ПДР, який регулює проїзд нерівнозначних перехресть. Проте подія відбувалася на перехресті з круговим рухом, пріоритетність на якому визначається спеціальною нормою – ст. 41 Закону України «Про дорожній рух». Окрім цього, за відсутності створення реальної небезпеки (немає екстреного гальмування чи зміни траєкторії іншим авто), гіпотетичне недотримання вимог знаку 2.1 «Дати дорогу» охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 122 КУпАП, а застосування інспектором ч. 2 ст. 122 КУпАП є безпідставним обтяженням.
Враховуючи вищевикладене, позивач просила позивні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Інших заяв по суті спору матеріали справи не містять.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення, судові дебати не проводяться. 
Повно та всебічно з`ясувавши обставини в адміністративній справі, які підтверджені дослідженими доказами, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.
За змістом ст. 251 КУпАП (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).
Судом встановлено, що відповідно до постанови інспектора відділу поліції №4 (м. Липовець) Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції Сидорук Юлії Костянтинівни серії ЕНА №6863867 від 19.03.2026 року, 19.03.2026 о 10:46 год. у м. Липовець, Вінницької області, по вул. Героїв Майдану водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем KIA SPORTAGE, д.н.з. НОМЕР_1 на другорядній дорозі не надала перевагу в русі автомобілю, який рухався по головній дорозі, чим порушила п.16.11 ПДР України – порушення дій водія, чий ТЗ рухається по другорядній дорозі на перехресті нерівнозначних доріг.
Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення положень ч. 2 ст.122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 гривень.
Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеку регулює Закон України «Про дорожній рух».
Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримуватись вимог ЗУ «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. 
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пунктом 11 Розділу 16 Правил дорожнього руху встановлено, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.
Відповідно до частини 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення: Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які стосуються правил дорожнього руху, зокрема і ч. 2 ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Відповідно п. 2 розділу ІІІ Інструкції №1395, постанова по справі про адміністративні правопорушення, передбачена, зокрема, частинами першою, другою, третьою, п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121, частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122 КУпАП, виноситься поліцейськими підрозділів Департаменту патрульної поліції, територіальних (відокремлених) підрозділів територіальних органів поліції, поліцейські яких забезпечують безпеку дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Частиною 4 ст. 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення. 
Згідно з ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до підпункту 9 частини першої статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 40 вказаного закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Суд, оглянувши долучений до матеріалів справи компакт-диск звертає увагу на те, що на даному диску наявний лише один відеозапис з бодікамери працівника поліції ID 800764, загальною тривалістю 1 хв. 24 сек. Дослідивши вказаний відеозапис, суд дійшов висновку, що він не підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, зокрема даним відеозаписом зафіксовано лише процес спілкування водія ОСОБА_1 з працівником поліції. Разом з тим, долучений відеозапис не дає змоги встановити коли саме розпочався розгляд справи про притягнення водія до адміністративної відповідальності, чи було водієві роз`яснено її права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, чи було роз`яснено водієві її право скористатись правничою допомогою, чи взагалі інспектор представився водієві та повідомив яка справа підлягає розгляду, оскільки вказані обставини вказаним відеозаписом не зафіксовані. Таким чином, суд робить висновок, що твердження представника відповідача про те, що працівник поліції дотрималась положень ст. 279 КУпАП у повному обсязі не знайшло свого підтвердження.
Отже, викладені позивачем доводи щодо недотримання інспектором поліції процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення та не роз`яснення йому процесуальних прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. 
Окрім того, відповідачем до відзиву не долучено жодного доказу, яким підтверджувався б сам факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та порушення п. 16.11 ПДР.
Суд позбавлений можливості встановити схему руху та наявність відповідних дорожніх знаків на зазначеній ділянці місцевості. У своїх доводах позивач зазначає, що наближаючись до перехрестя з круговим рухом, вона завчасно оцінила дорожню обстановку та помітила патрульний автомобіль, який рухався по колу, водночас відповідач у своїх доводах зазначає, що керуючи ТЗ на другорядній дорозі позивач не надала перевагу в русі автомобілю, який рухався по головній дорозі. З представлених суду доказів не є можливим встановити на якому саме перехресті: з круговим рухом чи перехресті нерівнозначних доріг відбулась зазначена подія, що вказує на недоведеність стороною відповідача обставини вчинення адміністративного правопорушення та вірності кваліфікації дій позивача. 
Оцінюючи твердження позивача щодо того, що в описовій частині оскаржуваної постанови серії ЕНА №6863867 від 19.03.2026 р. зазначено, що правопорушення вчинено водієм « ОСОБА_2 », проте водієм транспортного засобу KIA Sportage д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 , суд зазначає наступне. При винесенні постанови серії ЕНА №6863867 від 19.03.2026 р. інспектором поліції було допущено описку в описовій частині оскаржуваної постанови, проте в пункті 4 постанови (особа, щодо якої розглядається справа) правильно зазначено персональні дані водія – ОСОБА_1 , разом з тим допущення описки саме по собі не є достатньою підставою для скасування постанови.
Поліцейський, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був належним чином кваліфікувати дії позивача та зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростували свідчення позивача, однак такі докази в матеріалах справи відсутні.
Відповідно до ст. 1 КУпАП, його завданням є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади повинні здійснювати свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України. 
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення як постанова про притягнення до адміністративної відповідальності має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку інспектором поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчиненого порушення та вини особи в його вчиненні.
Отже, на переконання суду, постанова серії ЕНА №6863867 від 19.03.2026 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за порушення правил дорожнього руху та притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП є незаконною та підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Крім того, суд звертає увагу на те, що частинами 1, 2 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту 1 частини 3 цієї ж статті КАС України до витрат пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлено Законом України «Про судовий збір» від 8 липня 2011року №3674-VI (зі змінами та доповненнями), відповідно до ст. 1 якого судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Зокрема, як встановлено судом та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, за подання до Вінницького міського суду Вінницької області даної позовної заяви ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 665,60 грн., що підтверджується відповідною квитанцією від 24.03.2026 року.
Відтак, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що позовні вимоги ОСОБА_1 судом задовольняються, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 665 гривень 60 копійок.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1, 7, 9, 33, 122, 222, 245, 247, 251, 287 КУпАП, ст.ст. 2, 20, 72, 77, 90, 132, 139, 229, 286 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов  ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Постанову інспектора відділу поліції №4 (м. Липовець) Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції Сидорук Юлії Костянтинівни серії ЕНА №6863867 від 19.03.2026 року про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн. - скасувати.
Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, - закрити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1  судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .
Відповідач: Головне управління Національної поліції у Вінницькій області, ЄДРПОУ 40108672, адреса: 21050, Вінницька обл., м. Вінниця, вул. Театральна, 10.
Суддя: