Справа № 392/1163/26 
Провадження № 1-кп/392/255/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року        м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
за участі
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника — адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 62023240020000708, від 17 червня 2023 року, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ленінськ Кзил-Ординської області Республіки Казахстан, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, солдата резерву взводу резерву рядового складу 4 роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдата, зареєстрованого та такого, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який не має судимості,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 та ч. 2 ст. 263 Кримінального кодексу України,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, перебуваючи у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 у військовому званні солдата, 9 квітня 2023 року в умовах воєнного стану умисно, без поважних причин самовільно залишив розташування цієї військової частини, яка тимчасово дислокувалася в АДРЕСА_2 .
При цьому ОСОБА_4 усвідомлював протиправний характер своїх дій та діяв усупереч вимогам статей 2, 11, 16, 17, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1–4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пунктів 1, 3 частини четвертої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Після залишення військової частини він ухилявся від проходження військової служби, перебував у різних місцях та використовував час на власний розсуд, не виконуючи обов`язків військової служби, до 27 травня 2025 року, коли добровільно з`явився до Другого слідчого відділу (з дислокацією в м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому.
Крім того, ОСОБА_4 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді солдата резерву взводу резерву рядового складу 4 роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдата, 5 серпня 2025 року в умовах воєнного стану умисно, без поважних причин знову самовільно залишив розташування військової частини, яка тимчасово дислокувалася в АДРЕСА_3 .
Усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та порушуючи наведені вище вимоги статутів Збройних Сил України і Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_4 ухилявся від проходження військової служби, перебував у різних місцях та використовував час на власний розсуд, не виконуючи обов`язків військової служби, до 13 год 15 хв 12 березня 2026 року, коли працівники поліції встановили його місцезнаходження під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_4 .
Крім того, у січні 2026 року ОСОБА_4 придбав металевий кастет. Точних дати та місця придбання не встановлено. Усвідомлюючи, що цей предмет є холодною зброєю, він умисно носив його при собі без передбаченого законом дозволу з метою самооборони.
Носіння холодної зброї ОСОБА_4 здійснював усупереч вимогам Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622, та Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576.
12 березня 2026 року близько 12 год 30 хв ОСОБА_4 , маючи при собі зазначений кастет, перебував біля будинку № 10 на вул. Казакова в селищі Смоліне Новоукраїнського району Кіровоградської області, де розпивав алкогольні напої. Під час поверхневої перевірки відповідно до ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський офіцер громади виявив у нього цей предмет. Виявлений предмет є контактною неклинковою холодною зброєю — кастетом ударно-дробильної дії, виготовленим саморобним способом.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Наведені вище фактичні обставини кримінального провадження учасники судового провадження не оспорювали.
За згодою учасників судового провадження суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорювалися. Суд з`ясував, що учасники правильно розуміють зміст цих обставин, пересвідчився у добровільності їхньої позиції та роз`яснив, що в такому разі вони позбавляються права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Оцінивши показання обвинуваченого та встановлені в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України фактичні обставини, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень доведено. Його дії суд кваліфікує:
за ч. 5 ст. 407 КК України — як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, за епізодами з 9 квітня 2023 року до 27 травня 2025 року та з 5 серпня 2025 року до 12 березня 2026 року;
за ч. 2 ст. 263 КК України — як носіння кастета, що є холодною зброєю, без передбаченого законом дозволу.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання, обвинувальним актом не зазначено та судом не встановлено.
Призначаючи покарання, суд відповідно до статей 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретні обставини їх вчинення, зокрема тривалість самовільної відсутності на військовій службі, дані про особу обвинуваченого, наявність обставини, що пом`якшує покарання, та відсутність обтяжуючих обставин. За ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, є тяжким злочином, а передбачене ч. 2 ст. 263 КК України — нетяжким злочином.
ОСОБА_4 не має судимості, має постійне місце проживання та реєстрації, повністю визнав вину і щиро розкаявся. Згідно з характеристикою за місцем проживання він характеризується негативно; у ній наведено відомості про схильність до недотримання норм громадського порядку та ознаки вживання алкогольних напоїв і наркотичних засобів. За медичною допомогою до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра він не звертався.
Саме по собі притягнення особи до кримінальної відповідальності в минулому не доводить її винуватості у вчиненні інших кримінальних правопорушень. Тому згадку про таке притягнення за відсутності відомостей про незняту чи непогашену судимість суд не враховує як підставу для посилення покарання.
За ч. 2 ст. 263 КК України, з урахуванням характеру незаконного носіння кастета, визнання обвинуваченим вини, щирого каяття та відсутності обтяжуючих обставин, суд вважає необхідним призначити мінімальний передбачений санкцією штраф — 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. Таке покарання призначається в межах санкції ч. 2 ст. 263 КК України та не потребує застосування ст. 69 КК України.
Санкція ч. 5 ст. 407 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.
Закон України від 13 грудня 2022 року № 2839-IX, який набрав чинності 27 січня 2023 року, встановив заборони на застосування статей 69 та 75 КК України в разі засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану. Обидва встановлені судом епізоди самовільного залишення військової частини вчинені після набрання чинності цими змінами.
Таким чином, дискреційні повноваження суду щодо вибору виду покарання за ч. 5 ст. 407 КК України в цьому кримінальному провадженні обмежені призначенням єдиного передбаченого законом виду покарання — позбавлення волі. Суд може індивідуалізувати його строк у межах санкції цієї норми — від п`яти до десяти років, однак не має правових підстав для призначення більш м`якого виду покарання, покарання нижче від найнижчої межі санкції або для звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Враховуючи наведені дані про особу обвинуваченого, визнання ним вини, щире каяття та відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає необхідним призначити за ч. 5 ст. 407 КК України покарання в мінімальних межах санкції — п`ять років позбавлення волі.
З урахуванням різної тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та наведених обставин суд вважає достатнім застосувати передбачений ч. 1 ст. 70 КК України принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим: штраф, призначений за ч. 2 ст. 263 КК України, поглинути позбавленням волі, призначеним за ч. 5 ст. 407 КК України, та визначити остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
Заборона складання штрафу з іншими видами основних покарань, установлена ч. 3 ст. 72 КК України, не виключає застосування поглинення за ч. 1 ст. 70 КК України. У зв`язку з поглиненням штраф не підлягає самостійному виконанню.
Визначене остаточне покарання суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Строк відбування покарання слід обчислювати з дня набрання вироком законної сили.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання слід зарахувати весь час попереднього ув`язнення ОСОБА_4 в цьому кримінальному провадженні з 28 квітня 2026 року до дня, що передує дню набрання вироком законної сили, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішуючи питання про запобіжний захід до набрання вироком законної сили, суд враховує два тривалі періоди самовільного залишення військової служби та перебування обвинуваченого поза місцем її проходження, а також призначення йому покарання, пов`язаного з позбавленням волі. У сукупності ці обставини свідчать про ризик переховування від суду, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Наявність постійного місця проживання цього ризику не усуває. З огляду на тривалість та характер попередньої поведінки обвинуваченого більш м`який запобіжний захід не забезпечить належного запобігання цьому ризику. Тому застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк якого раніше продовжено до 24 жовтня 2026 року, слід залишити без зміни до набрання вироком законної сили.
Документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судової експертизи зброї № СЕ-19/112-26/3231-ХЗ від 16 березня 2026 року становлять 1 337,10 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України ці витрати підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Цивільних позовів у кримінальному провадженні не заявлено.
Питання про речові докази слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України: кастет знищити, а диск DVD-R з відеозаписами з нагрудного відеореєстратора залишити в матеріалах кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 50, 53, 65–67, 69, 70, 72, 75, ч. 2 ст. 263, ч. 5 ст. 407 КК України, 100, 124, 177, 178, 183, 331, ч. 3 ст. 349, 368–371, 373, 374, 376, 394, 395, 532 КПК України, 

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 263 та ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, і призначити йому покарання:
за ч. 2 ст. 263 КК України — у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень;
за ч. 5 ст. 407 КК України — у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання у виді штрафу більш суворим покаранням у виді позбавлення волі призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув`язнення в цьому кримінальному провадженні з 28 квітня 2026 року до дня, що передує дню набрання вироком законної сили, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня набрання вироком законної сили.
До набрання вироком законної сили залишити без зміни застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 1 337 (одна тисяча триста тридцять сім) гривень 10 копійок.
Після набрання вироком законної сили речові докази:
кастет, переданий на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП № 1 (м. Мала Виска) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області, — знищити;
диск DVD-R з відеозаписами з нагрудного відеореєстратора, який зберігається в матеріалах кримінального провадження № 62023240020000708 від 17 червня 2023 року, — залишити в матеріалах цього кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду через Маловисківський районний суд Кіровоградської області протягом 30 днів із дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, — у той самий строк із моменту вручення йому копії вироку.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких суд визнав недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копії вироку обвинуваченому та прокурору вручити негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_6