Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2026 року        м. Рівне

Справа № 572/2236/26
Провадження № 33/4815/806/26

Суддя Рівненського апеляційного суду - Полюхович О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Буднія М.М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 10 червня 2026 року, -

ВСТАНОВИВ:

 
Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 10 червня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
З матеріалів справи вбачається, що 13 квітня 2026 року о 15 год. 28 хв. в м.Сарни Рівненської області по вул. Степана Бандери, 8А, ОСОБА_1 керував електричним колісним транспортним засобом Е Scooter M365 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка що не відповідає обстановці, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя), і від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest Drager 6820 та проходження такого огляду в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.
В поданій апеляційній скарзі захисник Будній М.М. просить скасувати постанову місцевого суду про визнання ОСОБА_1 винним у винні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та закрити провадження у справі. 
Зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки ухвалена без повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, з порушенням вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам та дослідженим доказам.
Вказує, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки зупинка транспортного засобу була незаконною, а тому всі подальші процесуальні дії працівників поліції, зокрема вимога пройти огляд на стан сп`яніння, оформлення акту огляду та складання протоколу, є неправомірними.
Доводить, що відеозаписи не підтверджують наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а його відмова від проходження огляду не була пов`язана з перебуванням у стані сп`яніння. 
Стверджує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки відеозаписам та іншим доказам, безпідставно поклав в основу постанови протокол про адміністративне правопорушення, не врахував положення Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику ЄСПЛ і Верховного Суду щодо презумпції невинуватості та стандарту доказування, у зв`язку з чим просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Справа призначалася до розгляду на 10 липня 2026 року, однак відкладалася за клопотаннями захисника.
На судове засідання призначене на 06 серпня 2026 року ОСОБА_1 та захисник Будній М.М. знову не з`явилися, клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату до суду не надходило.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
Крім того, ч. 2 ст. 268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ст. 130 КУпАП, не є обов`язковою.
За наведених обставин, а також з метою розгляду справи в розумні строки, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 та захисника Буднія М.М.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та постанову суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Так, приписами ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно приписів ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
При прийнятті постанови щодо ОСОБА_1 судом першої інстанції вказані вимоги закону було дотримано. 
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на сукупності зібраних в справі та досліджених в судовому засіданні достатніх та достовірних доказах, яким дана правильна юридична оцінка. 
Факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №639802 від 13 квітня 2026 року (а.с. 2); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу (а.с. 5); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до медичного закладу, згідно якого від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у медичному закладі водій відмовився (а.с. 6); відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, яким зафіксовано неодноразову відмову ОСОБА_1 від проходження встановленого огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі (файл f179d, час: 14:30). 
Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі і сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, тому вони є належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції є об`єктивними доказами, тобто такими, які процесі доказування не встановлюються від людей і не залежать від їх суб`єктивного сприйняття певних обставин.
Так, апеляційний суд виходить з того, що відмова від проходження оглядуна місці зупинки та у медичному закладі зафіксовано відеозаписом безперервно, а тому відеозапис, долучений до матеріалів справи, є належним та допустимим доказом. 
Судом не встановлено обставин, які б свідчили про упередженість дій працівників поліції стосовно ОСОБА_1 та порушень ними оформлення адміністративних матеріалів, що ставили б під сумнів його вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Жодних доказів порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) до апеляційної скарги додано не було. 
Доводи апеляційної скарги про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є безпідставними.

Твердження про незаконність зупинки транспортного засобу не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки навіть у разі незгоди особи з підставами зупинки це не звільняє її від обов`язку виконати законну вимогу поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння. Отже, самі по собі доводи про незаконність зупинки не свідчать про недопустимість зібраних доказів та не виключають наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Посилання апелянта на відсутність ознак алкогольного сп`яніння також є необґрунтованими, оскільки матеріалами справи підтверджено, що працівниками поліції були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд у встановленому законом порядку. Відмова від проходження такого огляду є самостійною підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП незалежно від подальшого підтвердження чи спростування стану сп`яніння.
Доводи про неналежну оцінку доказів, порушення принципу презумпції невинуватості, положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ та Верховного Суду є декларативними та зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції.
Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для скасування судового рішення та не впливають на правильність висновку суду першої інстанції про винуватість 
ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Стягнення суддею накладене з врахуванням положень ст. 33, ст. 38 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке на думку апеляційного суду, буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст. 23 КУпАП.
Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто. 
Постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.
Керуючись ст. 6 ЄКПЛ, ст. 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 10 червня 2026 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу його захисника Буднія М.М. - без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду     О.І. Полюхович