ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2026 року
м. Хмельницький
Справа № 678/924/26
Провадження № 33/820/644/26

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду Барчук В.М., з участю секретаря судового засідання Яхієвої М.А., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Загуровського О.К., законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_2 , представника потерпілої ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому апеляційну скаргу законного представника малолітньої потерпілої -  ОСОБА_2  на постанову Летичівського районного суду Хмельницької області від 03 липня 2026 року, -
в с т а н о в и в :
Постановою Летичівського районного суду Хмельницької області від 03 липня 2026 року 
ОСОБА_1 ,      ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя           АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з     середньою освітою, одруженого, на утриманні двоє      неповнолітніх дітей, працюючого водієм у ТОВ «Енселко     Агро».
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,60 грн. 
За постановою суду, 06 травня 2026 року о 19 год. 40 хв. водій ОСОБА_1 по вул. Центральна,110 в с. Голосків Меджибізької територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області, 293 км. а/д М-30 Стрий-Ізварине, керуючи автомобілем MAN TGS 21.440, номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом Bodex KIS 3WS, номерний знак НОМЕР_2 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, не надав перевагу в русі пішоходу ОСОБА_4 , яка, тримаючи у руках велосипед Winner Candi 24, переходила проїзну частину по нерегульованому пішохідному переході, позначеному дорожньою розміткою 1.14.1 – «Зебра» та дорожнім знаком 5.38.1 - «Пішохідний перехід», з права на ліво відносно руху транспортного засобу, та здійснив наїзд на неї, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 (неповнолітня) отримала легкі тілесні ушкодження, а велосипед - механічні пошкодження й завдано матеріальних збитків, чим порушив вимоги пп. «б» п. 2.3, 12.1, 18.1 Правил дорожнього руху і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. 
В поданій апеляційній скарзі представник малолітньої потерпілої ОСОБА_2 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Летичівського районного суду Хмельницької області від 03.07.2026 відносно ОСОБА_1 , скасувати постанову суду в частині накладеного стягнення та накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на один рік.
Вказує про порушення права потерпілої особи приймати участь у розгляді адміністративної справи, права надавати пояснення, заявляти клопотання, висловлювати думку щодо стягнення, тощо. ОСОБА_2 та адвокат Бригида В.В. не були повідомленні про дату та час розгляду справи призначений на 03.07.2026, а про прийняту постанову стало відомо лише 22.07.2026 після отримання її копії.
Суд першої інстанції під час розгляду справи не з`ясував усі обставини, зазначені у ст.280 КУпАП та постановив необґрунтоване та незаконне рішення у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 в частині м`якості накладеного на правопорушника адміністративного стягнення.
Також представник потерпілої зазначає про відсутність обставин, які пом`якшують відповідальність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Так після судового засідання, яке мало відбутися 26.06.2026 ОСОБА_1 надіслав 10000 грн відшкодування, з яких установа банку відрахувала свої послуги.
ОСОБА_1 лише один раз приходив в лікарню, але це він зробив з метою в подальшому просити менш суворе покарання та уникнути передбаченої законом відповідальності.
За пошкодження дитячого велосипеда та за придбання медичних препаратів на лікування дитини ОСОБА_1 матеріальну шкоду не відшкодував.
Якщо відшкодованих 10000 грн рахувати як відшкодування моральної шкоди, то таке відшкодування є недостатнім. 
Визнання ОСОБА_1 вини під час досудового розслідування не є щирим каяттям, ОСОБА_1 надавав неправдиві покази стосовно ДТП.
Таким чином, накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення не відповідає тяжкості вчиненого адміністративного правопорушення, особі порушника, ступеню його вини. 

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 його захисника Загуровського О.К., законного представника малолітньої потерпілої - ОСОБА_2 , представника потерпілої Бригиди В.В., дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, оскільки пропущений з поважних причин, а в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, при наведених у постанові обставинах, відповідає матеріалам справи, ґрунтується на наявних у ній доказах і не оскаржується особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Постанова суду законним представником малолітньої потерпілої ОСОБА_4 - Лесик О.С., оскаржується лише в частині накладення адміністративного стягнення, а тому апеляційним судом перевіряється лише в цій частині.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 12 червня 2026 року серії ЕПР1 №690804 06 травня 2026 року о 19 год. 40 хв. водій ОСОБА_1 по вул. Центральна, 110 в с. Голосків Меджибізької територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області, 293 км. а/д М-30 Стрий-Ізварине, керуючи автомобілем MAN TGS 21.440, номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом Bodex KIS 3WS, номерний знак НОМЕР_2 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, не надав перевагу в русі пішоходу ОСОБА_4 , яка, тримаючи у руках велосипед Winner Candi 24, переходила проїзну частину по нерегульованому пішохідному переході, позначеному дорожньою розміткою 1.14.1 – «Зебра» та дорожнім знаком 5.38.1 - «Пішохідний перехід», з права на ліво відносно руху транспортного засобу, та здійснив наїзд на неї, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 (неповнолітня) отримала легкі тілесні ушкодження, а велосипед - механічні пошкодження й завдано матеріальних збитків.
Такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги пп. «б» п. 2.3, 12.1, 18.1 Правил дорожнього руху і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. 
Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами. 
Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
В судових засіданнях, як суду першої інстанції так і апеляційного суду ОСОБА_1  вину повністю визнав, щиро розкаявся, висловлював жаль щодо наслідків, просив його суворо не карати і не позбавляти права керування транспортними засобами, адже офіційно працює водієм і наявність у нього водійського посвідчення є основним джерелом заробітку для його сім`ї, має на утриманні двох неповнолітніх дітей – одна дитина має інвалідність і потребує постійного догляду в зв`язку з хворобою з дитинства й тому його дружина не працює, а він єдиний годувальник у сім`ї, з батьками неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 неодноразово спілкувався і здійснював необхідні витрати на її лікування, наразі претензій до нього немає, однак готовий за необхідності надати їм необхідну матеріальну допомогу. 

Так при накладенні на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення визнав повністю, щиро кається, що є обставинами, які пом`якшують відповідальність.
Обставин, які обтяжують відповідальність ОСОБА_1 суд першої інстанції не встановив, не встановив таких і суд апеляційної інстанції. 
Також суд врахував, що ОСОБА_1 висловив щирий жаль з приводу того, що вказана ДТП сталась та наслідків, які настали для неповнолітньої дитини ОСОБА_4 – наявність у неї тілесних ушкоджень і її лікування у медичному закладі, запевнив у тому, що у разі потреби буде надавати необхідну матеріальну допомогу неповнолітній потерпілій (її батькам). 
Тому, враховуючи встановлені обставини в сукупності, особу правопорушника, те, що він є одруженим, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, одна дитина має інвалідність з дитинства, офіційне працевлаштування в ТОВ «Енселко Агро» на посаді водія автотранспортних засобів з 03 березня 2017 року і позитивну характеристику по місцю роботи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з метою виховання в дусі додержання законів України, слід накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу, яке є менш суворим, ніж позбавлення права керування транспортними засобами.
Суд апеляційної інстанції вважає. що таке адміністративне стягнення буде необхідним і достатнім для запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, відповідає особі правопорушника та ступеню тяжкості вчиненого ним правопорушення. 
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_4 – ОСОБА_2 про відсутність обставин, які пом`якшують відповідальність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про те, що після судового засідання, яке мало відбутися 26.06.2026 ОСОБА_1 надіслав лише 10000 грн відшкодування, лише один раз приходив в лікарню, за пошкодження дитячого велосипеда та за придбання медичних препаратів на лікування дитини ОСОБА_1 матеріальну шкоду не відшкодував.
Захисником Загуровським О.А. в інтересах особи яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 до апеляційного суду було подано заперечення на апеляційну скаргу, у якому захисник зазначає, що сума коштів, сплачених ОСОБА_5 у якості компенсації шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, склала 49700 грн. 
У запереченні захисник зазначає. що наступного дня після ДТП ОСОБА_1 відвідав потерпілу ОСОБА_6 в дитячій лікарні та передав її матері грошові кошти у сумі 5000 грн готівкою для проведення необхідних обстежень та інших витрат на медичну допомогу.
08 травня 2026 року ОСОБА_1 перерахував на картковий рахунок ОСОБА_7 ще 5000 грн у якості компенсації шкоди, завданої дитині, що підтверджується доданою до заперечення квитанцією із додатку «Ощад 24.
03 липня 2026 року ОСОБА_1 перерахував на картковий рахунок ОСОБА_7 ще 9800 грн, що підтверджується доданою до заперечення копією квитанції Приват Банк. 
31 липня 2026 року дружина ОСОБА_1 – ОСОБА_8 перерахувала на картковий рахунок ОСОБА_9 грн, у якості компенсації матеріальної шкоди, внаслідок ДТП, що підтверджується доданою до заперечення квитанцією.
У запереченні захисник також вказує про те, що ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_7 , що готовий відшкодувати будь-які витратити що будуть понесені на лікування дитини, а окрім того його відповідальність застрахована.
Також вказує, що в ході досудового розслідування ОСОБА_1 визнав свою вину, висловив щире каяття, ОСОБА_1 та його дружина неодноразово зв`язувалися з батьками потерпілої дитини, відвідував її у лікарні, висловлював готовність надати необхідну допомогу. Спілкування з ОСОБА_10 здійснювалося через месенджер вайбер. До заперечення додані знімки екрану телефону із перепискою з ОСОБА_11 .
Окрім того, адвокат ОСОБА_12 неодноразово зв`язувався з ОСОБА_7 щодо здійснення страхового відшкодування.

Отже, додані захисником Загуровським О.К. до заперечення квитанції підтверджують відшкодування ОСОБА_1 законному представнику малолітньої потерпілої - Лесик Оксані 44700 грн на відшкодування шкоди у результаті дорожньо-транспортної пригоди.
Крім того, як зазначив ОСОБА_1 та його захисник, наступного дня після ДТП ОСОБА_1 передав ОСОБА_7 5000 грн готівкою, проте документальне таке підтвердити не може.
Зазначені обставини підтвердили у судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його захисник Загуровський О.К.
Законний представник малолітньої потерпілої – ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційного суду не заперечила зазначені обставини, вказала, що їй якісь кошти приходили на рахунок.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 суд першої інстанції визнав – визнання вини та щире каяття.
Так, щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого правопорушення та виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю правопорушення (злочину), або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.
Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. 
Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести відповідальність за вчинене. 
Таким чином, поведінка ОСОБА_1 , а саме визнання вини у вчиненому як під час досудового розслідування, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього за ст.124 КУпАП як в суді першої інстанції, так і в апеляційному судді, перерахування коштів законному представнику малолітньої потерпілої на відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП, осуд своєї поведінки, жаль про вчинене, готовність на відшкодування витрат, свідчить про щире каяття особи, яка притягається до адміністративно відповідальності.
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення відповідає тяжкості вчиненого адміністративного правопорушення та особі правопорушника.  
Не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції в оскаржуваній частині посилання в апеляційній скарзі на порушення права потерпілої особи приймати участь у розгляді адміністративної справи, права надавати пояснення, заявляти клопотання, висловлювати думку щодо стягнення, оскільки законний представник малолітньої потерпілої – ОСОБА_2 не позбавлена була можливості скористатися наданими їй правами, передбаченими ст.268 КУпАП під час розгляду справи в апеляційному суді, що нею й було зроблено.  
Суд апеляційної інстанції, не вбачає підстав для накладення на ОСОБА_1 , передбаченого санкцією ст.124 КУпАП стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік, про що в апеляційній скарзі просить законний представник малолітньої потерпілої.  
Постанова суду в оскаржуваній частині є законною і підстави для її скасування у цій частині відсутні.
З урахуванням викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в:
Постанову Летичівського районного суду Хмельницької області від 03 липня 2026 року відносно  ОСОБА_1  залишити без змін, а апеляційну скаргу законного представника малолітньої потерпілої -  ОСОБА_2  – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Хмельницького
апеляційного суду Володимир БАРЧУК