Справа № 159/2555/26
Провадження № 2/159/1967/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Смалюха Р.Я., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», від імені якого діє представник Романенко Михайло Едуардович, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі – позивач або ТОВ «Діджи Фінанс» або позикодавець або кредитор) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач або позичальник або боржник або ОСОБА_1 ) в якому просить стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за договором кредиту № 481774 від 09.07.2024 в розмірі 10702,28 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09.07.2024 між відповідачем та первісним кредитором ТОВ «Сіроко Фінанс» було укладено договір № 481774 на умовах строковості, платності та повернення відповідачу було надано кошти в кредит у розмірі 3500,00 грн. Відповідач свої обов`язки за вказаними кредитними договорами не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 10702,28,00 грн.
29.11.2024 позивач уклав договір відступлення прав вимоги № 2911202 з ТОВ «Сіроко Фінанс» за умовами якого позивач набув права вимоги до боржника за кредитним договором № 481774 від 09.07.2024 в розмірі 10702,28,00 грн.
Станом на день звернення до суду у відповідача утворилася заборгованість за вказаними кредитним договором у розмірі 10702,28,00 грн, яка складається з 3500,00 грн. заборгованості по тілу кредиту, 307,28 грн – сума заборгованості за процентами, 6895,00 грн заборгованість за штрафними санкціями..
Оскільки на даний час відповідач заборгованість не погасив, керуючись статями 11, 16, 526, 525, 530, 625, 610, 626, 628, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), позивач просить стягнути борг у судовому порядку.
Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати.
Відповідач правом подання відзиву на позовну заяв не скористався.

Суд ухвалою від 04.05.2026 відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, розгляд (формування та зберігання) справи вирішив здійснювати у змішаній (паперовій та електронній) формі.
До суду повернулися поштове відправлення R067163657080, якими відповідач повідомлявся про розгляд справи, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) відповідач вважається належним чином повідомленим про час, місце і дату судового розгляду.
Про розгляд справи судом за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позивач та відповідач повідомлені у спосіб передбачений Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася.
Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи суд встановив такі обставини.
09.07.2024 між первісним кредитором (ТОВ «СІРОКО ФІНАНС») та позичальником укладено Договір позики № 481774, за умовами якого кредитор зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 3500,00 грн на задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю (п. 2.1). 
Строк кредитування (первісний строк) становить 10 днів (п. 2.2), дата повернення кредиту визначена як 19.07.2024 (п. 2.3). Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та становить 1,43 % за кожен день користування (п. 2.3). 
За порушення виконання грошового зобов`язання, у випадку неповернення суми кредиту у встановлені строки, договором передбачено нарахування пені у розмірі 3,00 % за кожен день понадстрокового користування. Також передбачено процентну ставку за понадстрокове користування у розмірі 3,00 % (п.18, п. 2.3). 
Умовами договору прямо передбачено право кредитора без згоди позичальника передати свої права кредитора (відступити право вимоги) за договором третім особам, з обов`язком проінформувати позичальника про такий факт протягом 10 робочих днів з дати відступлення (п. 5.5). 
У реквізитах кредитного договору зазначені паспортні дані, РНОКПП, адреса, номер телефону, електронна адреса позичальника, а також номер банківської картки НОМЕР_1 . Договір укладено в електронній формі: з боку позичальника він підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором "0v82wY", а з боку кредитора засвідчений кваліфікованим електронним підписом уповноваженого працівника із позначкою часу 09.07.2024 20:24.

Невід`ємним додатком до кредитного договору є Додаток № 1 «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту», де передбачено один платіж 19.07.2024 на загальну суму 3998,75 грн (з яких 3500,00 грн – тіло кредиту та 498,75 грн – проценти), який також підписаний позичальником електронним підписом "0v82wY"

Довідкою про укладення договору (ідентифікацію) від ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» підтверджується, що 09.07.2024 позичальник був ідентифікований, підписання договору здійснювалось за допомогою одноразового ідентифікатора "0v82wY", який був надісланий на електронну адресу позичальника та введений позичальником о 20:24 год.

Квитанцією (копією платіжної інструкції) від 09.07.2024 підтверджується успішне перерахування 09.07.2024 на банківську картку позичальника НОМЕР_1 грошових коштів у розмірі 3500,00 грн. Видача коштів здійснювалась за номером замовлення 638561534656413086481774, відправник – ТОВ "СІРОКО ФІНАНС".

У розрахунку заборгованості станом на 29.11.2024 кредитор зазначив, що 09.07.2024 позичальнику видано кредитні кошти в розмірі 3500,00 грн. 
За період з 09.07.2024 по 19.07.2024 позичальнику було нараховано процентів на суму 498,80 грн (проценти нараховувались за ставкою 1,425 % на день). 
За період з 20.07.2024 по 24.09.2024 позичальнику було нараховано пеню на суму 7000,00 грн. 
Нарахування процентів припинилося 19.07.2024, а нарахування пені припинилося 24.09.2024. 
З розрахунку видно, що позичальник здійснював часткове погашення за кредитним договором 20.07.2024 трьома платежами: 120,76 грн, 120,76 грн та 55,00 грн (загальна сума сплат становить 296,52 грн, які були розподілені на погашення процентів у сумі 191,52 грн та пені у сумі 105,00 грн).
Заборгованість станом на 29.11.2024 складає 10702,28 грн, з яких: 3500,00 грн – залишок тіла кредиту, 307,28 грн – залишок непогашених процентів, 6895,00 грн – залишок пені. 

29.11.2024 між первісним кредитором (ТОВ «СІРОКО ФІНАНС») та новим кредитором (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») укладено Договір факторингу № 29112024. 
За цим договором первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає права вимоги до боржників (п.2.1). Право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання Реєстру прав вимог (п.4.1). За відступлення права вимоги новий кредитор сплачує первісному кредитору 100,00 грн (п. 2.3). 
29.11.2024 між новим та первісним кредиторами підписано Акт приймання-передачі реєстру прав вимог, відповідно до якого передано 3544 боржників на загальну суму заборгованості 22 658 611,85 грн. 
Витягом із Додатку до договору факторингу (сформованим 14.04.2026) підтверджується підписання сторонами Реєстру прав вимоги у якому міститься право вимоги за кредитним договором позичальника № 481774 від 09.07.2024, заборгованість по якому становить 10702,28 грн, з яких: 3500,00 грн – тіло кредиту, 307,28 грн – проценти, 0,00 грн – комісія, 6895,00 грн – пеня. 

Копією виписки з ЄДР від 15.11.2022, копією статуту підтверджується, що ТОВ «Діджи Фінанс» здійснює діяльність з надання інших фінансових послуг, іншої допоміжної діяльності у сфері фінансових послуг (вед 64.99, 64.19).

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері договірних правовідносин, а саме щодо виконання грошових зобов`язань за кредитним договором. 
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 

Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19. 
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції на момент укладення кредитного договору, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Кредитний договір № 481774 від 09.07.2024 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який був власноручно введений відповідачем для електронного підпису. Зазначений підпис підтверджує, що відповідач ознайомився та погодився з усіма умовами договору. Отже, сторони погодили усі істотні умови та уклали в належній формі кредитний договір.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Отже, відповідач за допомогою електронних засобів, доступ до яких був отриманий ним особисто і за власною ініціативою, ознайомився з усіма умовами кредитного договору, мав достатньо часу і можливостей для такого ознайомлення, погодив ці умови, а отже, взяв на себе передбачені договорами зобов`язання.

Згідно з частинами 1, 3 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. 
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. 
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).
У зв`язку з укладенням договору про відступлення права вимоги №2911202 від 29.11.2024, позивач, набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 481774 від 09.07.2024, у момент підписання Реєстру прав вимоги.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. 
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Квитанцією (копією платіжної інструкції) від 09.07.2024 підтверджується успішне перерахування 09.07.2024 на банківську картку позичальника НОМЕР_1 грошових коштів у розмірі 3500,00 грн. Видача коштів здійснювалась за номером замовлення 638561534656413086481774, відправник – ТОВ "СІРОКО ФІНАНС".
Строк кредитування (первісний строк) становить 10 днів (п. 2.2), дата повернення кредиту визначена як 19.07.2024 (п. 2.3).
Отже, строк повернення кредитних коштів настав 19.07.2024.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до умов кредитного договору, процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та становить 1,43 % за кожен день користування (п. 2.3).
Водночас, розглядаючи питання щодо задоволення заявлених позивачем вимог про стягнення процентів з відповідача, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 265/6582/16-ц від 04.09.2019.
Суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, який набув чинності 24.12.2023, пунктом 5 розділу І цього Закону, внесені зміни до ст. 8 та Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».
Так, ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено ч. 5, у якій зазначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
А Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» доповнені п. 17 у якому зазначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати:
протягом перших 120 днів - 2,5 %;
протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Водночас у п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" зазначено, що дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Тобто, вимоги п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", діють лише щодо договорів про споживчий кредит, які були укладені до набрання чинності цим Законом (до 24.12.2023) і лише, якщо строк їх дії продовжувався після набрання чинності цим Законом.
У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку, що оскільки кредитний договір у цій справі був укладений після набуття чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", то на нього не поширюється п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
На підставі наведеного, умови кредитного договору у цій справі, щодо нарахування процентів у розмірі більшому ніж 1% на день, не відповідають вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому за період строку надання кредиту слід застосовувати процентну ставку у розмірі 1% в день, якщо у договорі передбачений більший її розмір.
Отже за період з 09.07.2024 по 19.07.2024 позичальнику мало бути нараховано процентів в розмірі 385,00 грн (3500,00 грн тіла кредиту * 1% на день * 11 днів).
Погашення кредиту у розмірі 296,52 грн було здійснено 20.07.2024.
Відповідно до вимог ст. 19 ЗУ «Про споживче кредитування» у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості:
1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом;
2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом;
3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.
З розрахунку видно, що в погашення процентів із сплаченої суми було зараховано 191,52 грн, отже решта суми (105,00 грн) мала піти в погашення тіла кредиту.
На підставі наведеного, суд дійшов висновку, шо вимога позивача по стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3395,00 грн (3500,00 грн — 105,00 грн) та процентами за період з 09.07.2024 по 19.07.2024 в розмірі 193,48 грн (385,00 грн нарахованих процентів — 191,52 грн сплачених коштів) є підставною.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а аза відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).
У ст. 549 ЦК України зазначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Як суд встановив вище, відповідач своєчасно умови кредитного договору не виконав, суму кредиту не повернув, проценти за користування кредитними коштами не сплатив. 
За порушення виконання грошового зобов`язання, у випадку неповернення суми кредиту у встановлені строки, договором передбачено нарахування пені у розмірі 3,00 % за кожен день понадстрокового користування(п.18, п. 2.3).
Позивач просить сятгнути з відповідача 6895,00 грн нарахованої пені.
Однак, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і станом на сьогодні є чинним.
Отже, з 24.02.2022 по сьогодні в Україні безперервно діє воєнний стан.
Відтак, за період дії кредитного договору до позичальника не могли бути застосовані штрафні санкції та положення ст. 625 ЦК України.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
На підставі викладеного, суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 6895,00 грн.

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку про те, що відповідач порушив умови кредитного договору щодо погашення процентів та тіла кредиту, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором належить задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 3588,48 грн з яких: 3395,00 грн заборгованості по тілу кредиту, 193,48 грн заборгованості по процентах за період з 09.07.2024 по 19.07.2024; у стягненні 105,00 грн тіла кредиту, 113,80 грн процентів та 6895,00 грн пені, необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги, то сплачений позивачем судовий збір необхідно стягнути з відповідача пропорційно до розміру задоволених позивних вимог 892,70 грн (33,53% від 2662,40 грн).
Керуючись статтями 12, 76-81, 141, 247, 262-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 481774 від 09.07.2024 у розмірі 3588,48грн, з яких:
- 3395,00грн заборгованості по тілу кредиту;
- 193,48грн заборгованості за процентами за період з 09.07.2024 по 19.07.2024.
Відмовити у стягненні з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» 105,00 грн тіла кредиту, 113,80 грн процентів та 6895,00 грн пені.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судовий збір у сумі 892,70 грн.

Копію цього рішення суду надіслати сторонам у справі.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду упродовж тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8; ЄДРПОУ 42649746);
Відповідач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 );
Повне судове рішення складене 27.07.2026.

Головуючий         Р.Я. Смалюх