Справа №592/7586/26
Провадження №2/592/2527/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
31 серпня 2026 року          м.Суми
Ковпаківський районний суд м. Суми у складі головуючого судді Костенко В.Г., за участю секретаря судового засідання Сидоренко Ю.О., розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Сумської міської ради про визнання противоправним та скасування рішення й зобов`язання вчинити дії, треті особи Департамент інфраструктури міста Сумської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

УСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позивачка просить визнати противоправним та скасування рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради від 23.10.2025 № 3020, стосовно виключення з числа службових жилих приміщень квартиру АДРЕСА_1 й зобов`язати виключити цю квартиру з числа службових жилих приміщень.
Вимоги мотивує тим, що під час роботи у «ВЖРЕУ-6» їй із сім`єю було надано службове житло, квартиру за адресою АДРЕСА_1 . Квартира перебуває у власності територіальної громади. Згодом позивачку визнано основним квартиронаймачем. Вважає, що перебування квартири у числі службових відпала потреба, оскільки «ВЖРЕУ-6» не існує. Департамент інфраструктури міста Сумської міської ради звернувся до виконкому з клопотання від 14.08.2025 № 793/05.01-14 й просив виключити квартиру з числа службових у зв`язку з тим, що відпала потреба у використанні приміщення квартири у якості службової. 
Відповідач подав відзив у якому просив відмовити у задоволенні позову. Заперечення мотивував тим, що немає підстав для виключення житла з числа службових.
У судове засідання учасники розгляду не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд прави у його відсутність. Представник виконавчого комітету подав заяву про розгляд справи за його відсутності. 

Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 12.05.2026 судом прийнято позовну заяву і відкрито провадження у справі. Судовий розгляд призначено за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання 09-10 год. 09.06.2026. Підготовче судове засідання відкладено на 10.08.2026 о 09-10 год.
Ухвалою суду від 10.08.2026 судом закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду в судове засідання о 15-00 год. 24.08.2026.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного.
З 28.10.1993 позивачка була прийнята на роботу у Державне комунальне підприємство по експлуатації та ремонту житла «ВЖРЕУ-6».
Згідно рішення Сумської міської ради від 16.06.1994 №297 «Про службові житлові приміщення» окрему, частково упорядковану, однокімнатну житлову квартиру площею 18,5 кв.м за АДРЕСА_1 , закріплено за управлінням господарства та надано позивачці з її сім`єю.
Рішенням Сумської міської ради від 19.11.2002 №687 «Про визнання громадян наймачами житлових приміщень» позивачку визнано наймачем житлового приміщення однокімнатної з житловою площею 18,5 кв.м квартири АДРЕСА_1 .
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 20.05.2010 року у справі № 6/131-05 Державне комунальне підприємство по експлуатації та ремонту житла «ВЖРЕУ - 6» ліквідовано як юридичну особу.
Згідно листа Управління комунального майна Сумської міської ради від 08.04.2025 № 79/10.01-07, квартири у будинку АДРЕСА_2 , в тому числі квартира АДРЕСА_3 , перебувають у комунальній власності Сумської міської територіальної громади.
Департамент інфраструктури міста Сумської міської ради звернувся до виконавчого комітету Сумської міської ради з клопотання від 14.08.2025 за № 793/05.01.01-14, в якому просив виключити вище вказану квартиру з числа службових. Клопотання мотивував тим, що відпала потреба у використанні приміщення квартири АДРЕСА_1 у якості службового.
11.09.2025 громадською комісією з житлових питань при виконавчому комітеті прийнято рішення, яким відмовлено у виключенні з числа службових однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 23.10.2025 № 3020 відмовлено Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради у задоволенні клопотання від 14.08.2025 за № 793/05.01.01-14.
На даний час у спірній квартирі зареєстровано 6 осіб, а саме: позивачка - ОСОБА_1 та троє її дітей - син ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_6 , дочка ОСОБА_5 та двоє онуків - ОСОБА_3 , ОСОБА_7 .

Зміст спірних правовідносин та норми права застосовані судом
З встановлених фактів вбачається, що правовідносини між сторонами є житловими.
Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Статтею 118 Житлового кодексу України передбачено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.
Згідно із частиною другою статті 121 ЖК України, службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.
Особливість права користування службовим житлом на підставі ордеру полягає у тому, що воно надається у зв`язку з характером трудових відносин особи з володільцем такого, а тому особа, яка користується службовим житлом усвідомлює, що після припинення її правовідносин з роботодавцем вона зобов`язана звільнити надане ним житлове приміщення.
Пунктом 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37, передбачено, що жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні. Виключення жилого приміщення з числа службових здійснюється на підставі клопотання підприємства, установи чи організації рішенням виконавчого комітету відповідної ради.
Отже, відповідно до пункту 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській PCP, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 04.02.1988 № 37 (із змінами), жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих.
Аналізуючи наведене вище вбачається, що жиле приміщення підлягає виключенню з числа службових за наявності однієї з двох умов: 1) якщо відпала потреба в такому його використанні; 2) у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих.
Законодавчо перелік підстав за яких така потреба може відпасти не визначений, а тому при вирішенні питання про наявність умов за яких відпадає потреба у використанні житла як службового слід керуватись роз`ясненнями Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 02.04.2013, і до таких умов можна віднести: 1) скорочення посад, яким відповідно до переліку може бути надано службове житло; 2) особи, які працюють на посадах, яким відповідно до переліку може бути надано службове житло, забезпечені власним житлом, що дозволяє їм належним чином виконувати свої трудові обов`язки.
Тобто, доцільність перебування квартири зі статусом "службова" вирішує сам власник, а не користувач (наймач).
Законодавством передбачено, що підставою для виключення житла зі складу службових є відповідне клопотання підприємства, установи, організації, яка надавала службове житло, оскільки згідно законодавства прийняття відповідного рішення віднесено до компетенції виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Подання балансоутримувачем жилого фонду до визначеного органу відповідного клопотання є лише однією з умов, і одночасно, стадією у процедурі прийняття рішення про виключення житла зі складу службових.
Подання такого клопотання є правом, а не обов`язком підприємства, установи, організації.
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 01.12.2021 у справі № 760/31360/19.
Тобто, прийняття рішення про виключення квартири зі складу службових відноситься до дискреційних повноважень відповідача, що передбачає йому визначену законодавчими положеннями свободу розсуду при виборі одного із можливих управлінських рішень, в який суд втручатись не вправі.
Департамент інфраструктури міста Сумської міської ради порушував питання про виключення квартири з числа службових, у зв`язку тим, що відпала потреба у використанні квартири у якості службового.
Разом з тим, суд бере до уваги, що позивачка понад три десятиліття використовує житло разом з членами сім`ї, як постійне місце проживання, вона є основним квартиронаймачем, у зв`язку з цим саме житло фактично втратило своє первісне функціональне призначення як службове.
Суд також враховує, що позивачка зверталася з приводу вирішення питання виключення житла з числа службових, Департамент скеровував відповідне клопотання, однак отримала відмову. Таким чином, реалізація позивачкою свого права поставлена у залежність від волевиявлення суб`єкта, який фактично відмовився здійснювати відповідні дії, що унеможливлює застосування передбаченої законодавством процедури.
Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 750/8002/19 дійшов висновку, що суд має право застосувати такий спосіб захисту, який є ефективним та забезпечує реальне поновлення порушених прав особи, якщо інший спосіб захисту є неможливим або не забезпечує такого поновлення. Аналогічний підхід узгоджується із положеннями статті 8 Загальної декларації прав людини та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на ефективний засіб юридичного захисту.
Крім того, відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Встановлені у справі обставини свідчать, що бездіяльність щодо вирішення питання про виключення спірної квартири із числа службових фактично створює для позивача перешкоди у реалізації його житлових прав та не відповідає принципу справедливого балансу між інтересами особи та інтересами держави.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи.
У статті 8 Конвенції закріплено право кожного на повагу до його приватного і сімейного життя, житла і до таємниці кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права інакше, ніж згідно із законом і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків з конкретним місцем (рішення ЄСПЛ у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36,). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50).
У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).
Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням у приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.
При вирішенні справи про наявність передбачених законом підстав для виселення особи суд у кожній конкретній справі, виходячи із принципу верховенства права, повинен провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, а й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.
Тривале проживання позивача у спірному житлі є достатньою підставою для того, щоб вважати це житло належним їй в розумінні статті 8 Конвенції.
В рішенні по справі «Чорненко проти України» від 14.01.2021 Європейський суд зазначив, що втрата житла є крайньою формою втручання у право на повагу до житла.
Таким чином, позивачка фактично позбавлена можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав.
Оцінюючи подані сторонами докази в їх сукупності відповідно до вимог статей 76-81, 89 ЦПК України, суд приходить до висновку, що спірна квартира фактично втратила ознаки службового житла, потреба у її використанні як службової відпала. 
Ураховуючи наведене суд вважає, що заперечення відповідача не спростовує висновків суду.
Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити у повному обсязі. Так необхідно визнати незаконним та скасувати оскаржуване рішення й зобов`язати виключити квартиру з числа службових. 
На підставі викладеного і керуючись ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 218, 259, 263-265 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:
Задовольнити повністю позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Сумської міської ради (місцезнаходження: м.Суми, майдан Незалежності, 2, код ЄДРПОУ 04057942), про визнання противоправним та скасування рішення й зобов`язання вчинити дії, треті особи Департамент інфраструктури міста Сумської міської ради (місцезнаходження: м.Суми, вул. Британська, 21, код ЄДРПОУ 04057942), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ).
Визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради від 23.10.2025 № 3020, яким відмовлено Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради у задоволенні клопотання від 14.08.2025 за № 793/05.01.01-14 у задоволенні клопотання про виключення з числа службових жилих приміщень квартиру АДРЕСА_1 .
Зобов`язати Виконавчий комітет Сумської міської ради виключити квартиру АДРЕСА_1 з числа службових жилих приміщень.
Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений 31.08.2026.

Суддя        Владислав КОСТЕНКО