ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2026 | м. Дніпро | Справа № 904/3217/26

Господарський суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Перової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи, матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОКОЛЕСО", 49000, м.Дніпро, вул.Панікахи, буд.2, офіс 711, код ЄДРПОУ 42790927 
до фізичної особи Северина Дмитра Івановича, АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 
про стягнення безпідставно набутих грошових коштів 

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОКОЛЕСО" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до фізичної особи Северина Дмитра Івановича про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 28 000,00 грн та судового збору у розмірі 3 328,00 грн. 
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2026 справу № 904/3217/26 передано на розгляд судді Перовій О.В.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.06.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.
22.06.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У своєму відзиві відповідач звергає увагу, що надані позивачем докази підтверджують не безпідставність перерахування коштів, а наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин, оскільки позивач отримав рахунок № UA-14308-1 від 14 жовтня 2024 року та двічі оплатив його із прямим посиланням на ІТ-послуги. 
26.06.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій не погоджується із доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, оскільки відповідач не надав до суду жодного первинного документа бухгалтерського обліку, який підтверджував би факт надання послуг. 
29.06.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивачем не доведено, що рахунок-фактура не отримувався, зазначені в ньому послуги не стосувалися господарських потреб ТОВ "АГРОКОЛЕСО", реквізити рахунку-фактури у платіжних інструкціях зазначені помилково або що після оплати правова підстава платежів припинилася.
Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Отже статтею 248 Господарського процесуального кодексу України законодавець визначив межі розумного строку для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, а саме: не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Крім того, згідно з частинами другою, третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Ураховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
Відповідно до частини восьмої статті 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

14.10.2024 Товариству з обмеженою відповідальністю "Агроколесо" (далі - позивач) від Фізичної особи-підприємця Северина Дмитра Івановича (далі - відповідач) надійшов рахунок-фактура від 14.10.2024 № UA-14308-1 на розробку веб-сайту позивачу у розмірі 62 540,00 грн. 
Позивач у позовній заяві зазначає, що після отримання рахунків на розробку веб-сайту, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроколесо" провело бухгалтерську перевірку, під час якої було встановлено, що позивачем були допущені бухгалтерські помилки, внаслідок яких платіжною інструкцією № 6436 від 23.10.2024 були помилково перераховані Фізичній особі-підприємцю Северину Дмитру Івановичу грошові кошти у розмірі 13 000,00 грн, платіжною інструкцією № 6517 від 07.11.2024 року у розмірі 15 000,00 грн. 
Водночас позивач звертає увагу суду на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроколесо" не отримувало від відповідача жодних послуг з розробки веб-сайту . 
Листом від 16.04.2025 № 16/04/25 Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроколесо" просило повернути помилково перераховані грошові кошти за ІТ послуги по рахунку від 14.10.2024 № UA-14308-1 у строк до 05.05.2026. Згаданий лист був залишений відповідачем без відповіді. 
Предметом спору у даній справі є стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 28 000,00 грн.
Предметом доказування у даній справі є обставини щодо укладення усного договору, виконання/невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, наявність/відсутність порушення договірних зобов`язань.
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи у їх сукупності, ураховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке.
За змістом статті 181 Господарського кодексу України (чинної на момент виникнення спірних відносин) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Статтею 205 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Матеріалами справи підтверджується та сторонами не спростовується факт отримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроколесо" від Фізичної особи-підприємця Северина Дмитра Івановича рахунку-фактури від 14.10.2024 № UA-14308-1 на розробку веб-сайту позивачу у розмірі 62 540,00 грн.
З платіжних інструкцій від 23.10.2024 № 6436 на суму 13 000,00 грн та від 07.11.2024 № 6517 на суму 15 000,00 грн убачається, що така оплата була здійснена позивачем за оплату за ІТ послуги згідно рахунку від 14.10.2024 № UA-14308-1.
З огляду на обставини справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОКОЛЕСО" та Фізичною особою-підприємцем Северином Дмитром Івановичем, який перебував у статусі ФОП з 31.10.2023 по 26.02.2025 було досягнуто домовленості щодо надання послуг на умовах попередньої оплати у спрощений спосіб.
Відповідно до частини другої статті 642 Цивільного кодексу України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Надані до справи докази, виставлення відповідачем рахунка-фактури від 14.10.2024 № UA-14308-1 на розробку веб-сайту позивачу у розмірі 62 540,00 грн, докази здійснення позивачем оплати у розмірі 28 000,00 грн, свідчать про укладання між сторонами договору про надання послуг у спрощений спосіб (стаття 181 Господарського кодексу України, чинної на момент виникнення спірних відносин). 
Згідно із частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
У відповідності до приписів статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина друга статті 530 ЦК України). 
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (стаття 626 ЦК України).
Частиною першою статті 193 ГК України (чинної на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. 
Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина сьома статті 193 ГК України, чинної на момент виникнення спірних відносин). 
Суд зазначає, що наявність чи відсутність будь-яких зобов`язань сторін підтверджується первинними документами, що фіксують та підтверджують господарські операції, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати як обов`язкові реквізити, так і додаткові реквізити в залежності від характеру операції, зокрема підставу для здійснення господарських операцій, дані про документ, що засвідчує особу - одержувача, номер документу, ідентифікаційний код підприємства тощо. Тобто для надання первинним документам доказової сили при розгляді справ в суді необхідні повні дані про конкретні господарські операції, що здійснюються за конкретним договором, укладеним між сторонами. 
За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). 
У згаданих вище документах сторони не узгодили строк надання послуг, водночас це не може свідчити про неукладеність договору про надання послуг у спрощений спосіб у даному випадку.
Як встановлено судом, відповідачем всупереч нормам чинного законодавства України не були надані послуги на суму 28 000,00 грн, протилежного відповідачем не доведено.
За змістом статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 Цивільного кодексу України).
За змістом статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за роботи, які мають бути виконані. При цьому, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (аналогічний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).
Доказів надання послуг відповідач суду не надав.
Щодо підстав застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 Цивільного кодексу України, суд зазначає наступне.
З огляду на правову позицію позивача та обраний ним спосіб захисту, господарський суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Відтак, зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності таких умов: по-перше, необхідним є набуття або збереження майна; по-друге, набуття або збереження має здійснюватися за рахунок іншої особи; по-третє, мають бути відсутні правові підстави для набуття або збереження майна.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти (ст. 11 Цивільного кодексу України).
Суд зазначає, що, загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
За встановлених обставин, господарський суд не погоджується з обраним позивачем способом захисту з посиланням на норми статті 1212 ЦК України, оскільки дії сторін (виставлення відповідачем рахунка-фактури від 14.10.2024 № UA-14308-1 на розробку веб-сайту позивачу у розмірі 62 540,00 грн, докази здійснення позивачем оплати у розмірі 28 000,00 грн із призначенням платежу: за оплату за ІТ послуги згідно рахунку від 14.10.2024 № UA-14308-1) свідчать про виникнення між ними правовідносин надання послуг.
У разі виникнення спору щодо набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернення попередньої оплати.
Ухвалюючи дане рішення, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15, згідно з якою господарський суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.
У постанові від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.
Встановивши, що позивач в обґрунтування своїх вимог посилається не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд не позбавлений права самостійно здійснити правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального права, предметом регулювання яких є спірні правовідносини. При цьому, посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог.
Отже, суд доходить висновку про укладання між сторонами договору про надання послуг у спрощений спосіб, а тому належним способом реалізації права позивача є повернення суми попередньої оплати у разі не надання таких послуг. 
Тому вимога про стягнення грошових коштів (попередньої оплати) у розмірі 28 000,00 грн підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За викладеного, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 28 000,00 грн.
Щодо судових витрат.
Згідно із частиною першою статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Закон України "Про судовий збір" визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (стаття 9 Закону України "Про судовий збір").
Згідно із частиною третьою статті 4 Закону України “Про судовий збір” при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Оскільки при зверненні до Господарського суду Дніпропетровської області через систему "Електронний суд" заявлено вимогу майнового характеру (28 000,00 грн), то позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
За подання позовної заяви через систему “Електронний суд” позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 328,00 грн, про що свідчить платіжна інструкція від 07.05.2026 № 9632. Тому поверненню з Державного бюджету України підлягає 665,60 грн.
Отже позивачем під час звернення з позовом до суду сплачена сума судового збору у більшому розмірі, яка повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду (пункт 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір").
Суд не вирішує питання повернення судового збору, оскільки клопотання про його повернення позивачем не надавалось.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у справі покладається на відповідача у розмірі 2 662,40 грн.
Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд 

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОКОЛЕСО" до фізичної особи ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів задовольнити у повному обсязі. 

Стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОКОЛЕСО", 49000, м.Дніпро, вул.Панікахи, буд.2, офіс 711, код ЄДРПОУ 42790927 грошові кошти у розмірі 28 000,00 грн (двадцять вісім тисяч гривень 00 копійок) та судовий збір у розмірі 2 662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок). 

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 24.07.2026

Суддя О.В. Перова