ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

15 липня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 745/142/26
Головуючий у першій інстанції – Смаль І. А.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1504/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів Стельмаха А. П., Шитченко Н.В.,
із секретарем Хілик М.О.,
учасники справи: 
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», 
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
В С Т А Н О В И В:
У березні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі по тексту - ТОВ «Бізнес позика») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № 482344-КС-004 про надання кредиту від 05.07.2025, що становить 248 250,00 грн, з яких: 75 000,00 грн – сума прострочених платежів по тілу кредиту; 120 750,00 грн – сума прострочених платежів по процентах; 37 500,00 грн – сума заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ; 15 000,00 грн – сума прострочених платежів за комісією.
Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 05.07.2025 між позивачем та відповідачем укладено Договір № 482344-КС-004 про надання кредиту, за умовами якого товариство надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 75000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а останній зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит. 
Позивач зазначав, що позичальник свої зобов`язання за договором кредиту виконав, надавши відповідачу грошові кошти у вищевказаному розмірі шляхом перерахування на банківську картку. 
Рішенням Сосницького районного суду Чернігівської області від 23.04.2026 позовні вимоги ТОВ «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованість за кредитним договором № 481344-КС-004 від 05.07.2025 у сумі 211250,00 грн, що складається з тіла кредиту 75000,00 грн, проценти за користування кредитом – 120750,00 грн, комісії за видачу кредиту 15000,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» 2535,00 грн в рахунок повернення судового збору.
В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначав, що згідно дослідженого розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів за користуванням кредитом здійснювалось виключно в межах строку кредитування, а саме з 05.07.2025 по 20.12.2025, відсотки нараховувались в розмірі визначеному умовами договору (1% день), розмір яких відповідає законодавчим обмеженням ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», в частині не задоволених вимог щодо нарахованих відсотків за ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції врахував, що позичальників у період дії воєнного стану, звільнено від такої відповідальності. 
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 23.04.2026 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позовних вимогах ТОВ «Бізнес Позика» відмовити.
Посилається на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що договір про надання позики № 482344-КС-004 від 05.07.2025 не містить ознак кредитного договору. Копія договору, витяг з договору № 482344-КС-004 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 18.06.2024, паспорт споживчого кредиту, графік платежів не містить його підпису, а також не надано докази перерахування кредитних коштів на його рахунок. 
Позивачем не надано доказів обґрунтування того, що ОСОБА_1 ознайомлений з умовами наданого кредиту та отримував кредитні кошти. Правила надання грошових коштів не містять підтверджень, що саме з ними ознайомився відповідач при укладенні договорів.
Зазначає, що позивачем не надано пояснення щодо суми заборгованості за договором № 482344-КС-004 від 05.07.2025 у сумі 248250,00 грн, а саме нарахування заборгованості за відсотками, тому заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах договору і наданому позивачем розрахунку, а тому і не підлягають задоволенню.
Наголошує на тому, що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів щодо виданого кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними.
Вказує, що за змістом п.п 6. 7, 8, 9, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок врегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказі які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяв попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача проте, що ним не подано іншого позову (позовів до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.
У відзиві на апеляційну скаргу, ТОВ «Бізнес позика» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 23.04.2026 у справі № 745/142/26 залишити без змін.
Доводи відзиву полягають в тому, що до суду надано належні та допустимі докази верифікації за укладеним договором саме відповідача, а не іншої особи, докази отримання відповідачем кредитних коштів, а тому належними допустимими доказами підтверджено факт укладення Кредитного договору між ОСОБА_1 та ТОВ «Бізнес позика».
Зазначає, що здійснений позивачем розрахунок заборгованості конкретизований та містить інформацію за усіма складовими, що забезпечує можливість перевірки такого розрахунку за наявними в матеріалах справи доказами.
Твердження відповідача про неспівмірне нарахування відсотків сумі наданого кредиту не заслуговують на увагу, оскільки нарахування відсотків за користування кредитними коштами здійснювалось на умовах визначеним кредитним договором та виходять за межі визначені ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування».
Вважає, що судом першої інстанції досліджено та встановлено наявність у матеріалах справи належних та достатніх доказів отримання відповідачем кредитних коштів згідно умов Договору №481344-КС-004 від 05.07.2025, а також враховано здійснені платежі, які зараховані в рахунок погашення заборгованості.
Вказує, що боржником заборгованість сплачено частково у сумі 6000,00 грн, на погашення кредиту за Договором № 481344-КС-004 про надання кредиту, чим порушено зобов`язання, встановлені договором, що цілком закономірно призвело до подорожчання кредиту і збільшення загального розміну нарахованих процентів за період користування кредитом, оскільки проценти нараховуються щоденно на фактичний залишок по тілу кредиту.
Розрахунок заборгованості наданий позивачем по кредитному договору №481344-КС-004 повністю відповідає умовам Договору та вимогам законодавства, а саме ст. 1048, 1050, 1056-1 ЦК України, а позовні вимоги у сумі 211 250,00 грн, з яких: 75 000,00 грн - тіло кредиту, 120 750,00 грн - проценти за користування кредитом, 15 000,00 грн - комісія за видачу кредиту є законними та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Стверджує, що відповідачем не наданого власного обґрунтованого розрахунку заборгованості, а отже доводи заявника щодо неправильного розрахунку не можуть бути прийнятими до уваги.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились.
21.05.2026 від представника ОСОБА_1 – адвоката Зачепіло З. Я. надійшла заява про розгляд справи за її його відсутності та відповідача (а.с. 38 т. 2). 
ТОВ «Бізнес позика» повідомлене належним чином (а.с. 94 т. 2) про причину неявки в судове засідання представник апеляційний суд не повідомив, заяв і клопотань подано не було.
Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання з урахуванням належного повідомлення учасників справи.
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що 05.07.2025 між ТОВ «Бізнес позика» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено в електронній формі Договір № 481344-КС-004 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором UA-4142 (а.с. 32-50, 74-92).
Пунктом 3.1 договору визначено, що він укладається з використанням ІКС кредитодавця, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» шляхом надання пропозиції укласти Договір (оферти) Кредитодавцем та її прийняття (акцептування) позичальником. Договір укладається з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, ЗУ «Про фінансові послуги та фінансові ринки», інших нормативно-правових актів НБУ.
Для укладення Договору позичальником вперше, в порядку встановленому Правилами та цим Договором, позичальник надає кредитодавцю інформацію щодо бажання отримати кредит, шляхом заповнення на сайті кредитодавця усіх граф відповідної форми Заявки вручну. Надаючи таку інформацію, позичальник вказує повні, точні та достовірні особисті дані, заповнення яких передбачено відповідною сторінкою сайту кредитодавця (Заявкою) та які необхідні для укладення Договору та реєстрації позичальника в ІКС (п. 3.2.1 договору).
Виконавши необхідні дії після проходження авторизації позичальник зазначає інформацію, яка може підвищити ймовірність схвалення Заявки, а саме: зазначає свій сумарний дохід за попередній місяць, свою посаду (якщо працевлаштований) та мету кредиту, після чого натискає кнопку «Дізнатися Рішення» (п.3.2.4 договору).
Після прийняття кредитодавцем рішення про можливість укладення цього Договору, позичальнику повідомляється про прийняте рішення шляхом надсилання повідомлення на зазначений ним номер телефону або шляхом відображення такої інформації в особистому кабінеті кредитодавця. Позичальник несе відповідальність за дійсність та достовірність таких даних (п. 3.2.5 договору).
У разі прийняття позитивного рішення кредитодавцем на надання кредиту, позичальник зазначає реквізити електронного платіжного засобу позичальника, з використанням якого він бажає отримати на рахунок кредит. Для зручності позичальника після введення реквізитів електронного платіжного засобу номер електронного платіжного засобу зберігається в особистому кабінеті позичальника у форматі * НОМЕР_1 . В подальшому позичальник може здійснювати платежі за цим Договором та отримувати додаткові кошти за Договором без повторного введення повних реквізитів доданих електронних платіжних засобів. При подачі заявки на отримання другого та наступних кредитів позичальник обирає електронний платіжний засіб, з використанням якого позичальник бажає отримати кредит із переліку тих, що додані до його особистого кабінету або може змінити раніше введені реквізити електронних платіжних засобів на інші. Позичальник зобов`язаний вказати реквізити електронного платіжного засобу, що належать особисто йому, для можливості належного виконання кредитодавцем своїх зобов`язань за цим Договором. У разі, якщо позичальник надав для перерахування суми кредиту реквізити електронного платіжного засобу, що належать третій особі, позичальник підтверджує передачу майнових прав на отримання грошових коштів такій третій особі. До того ж, решта прав та обов`язків за цим договором залишаються за позичальником. Така третя особа не є вигодонабувачем за цим Договором. Вигоду за кредитним Договором набуває виключно позичальник. Після введення реквізитів електронного платіжного засобу здійснюється етап проходження верифікації позичальника в один із способів, визначених в п. 3.4. цього Договору (п.3.2.6 договору).
Пунктом 3.4 договору передбачено, що до укладення цього Договору між сторонами кредитодавцем було здійснено дистанційну ідентифікацію та верифікацію позичальника з метою надання фінансових послуг та був використаний наступний спосіб ідентифікації та верифікації позичальника (в тому числі, здійснений з метою укладення між сторонами раніше укладених договорів), з урахуванням вимог, визначених нормативно правовим актом Національного банку України з питань здійснення установами фінансового моніторингу: здійснення верифікації та ідентифікації особи позичальника в режимі відео трансляції (відео верифікації).
З доданого до відповіді на відзив відеофайлу проведеної верифікації особи позичальника вбачається, що ОСОБА_1 самостійно подав заявку на отримання кредиту; надав повну згоду на проведення відео-верифікації та фото-фіксації екрану з його зображенням та зображенням документів, що були пред`явлені ним під час здійснення відео-верифікації; підтвердив, що на нього не чинить тиск або вплив будь-яка інша особа з метою отримання кредиту; зазначив свій номер телефону НОМЕР_2 (той самий номер телефону, який зазначений у відзиві на позовну заяву як такий, що належить відповідачу); зазначив своє прізвище, ім`я, по батькові, серію та номер свого паспорта НОМЕР_3 та дату його видачі; зазначив свою дату народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 та пред`явив на камеру свій паспорт.
З візуальної форми послідовності дій клієнта щодо укладення Кредитного договору, вбачається детальне відображення всіх дії ТОВ «Бізнес Позика» та відповідача щодо укладення Кредитного договору в електронній формі, зокрема відповідач ознайомився з офертою та прийняв її умови, акцептував умови оферти шляхом надсилання позивачу акцепту та підписання договору одноразовим ідентифікатором UA-4142 (а.с. 93-94).
Анкета клієнта містить ідентифікуючі дані позичальника ОСОБА_1 , зокрема і ті що він самостійно вказував під час проведеної відеоверифікації, та інформацію стосовно суми бажаного кредиту та банківського рахунку для перерахування коштів (а.с. 95).
Відповідно до п. 2.1 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес позика» надає позичальнику кредит у розмірі 75000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом та комісію у порядку та на умовах, визначених Договором та правилами про надання споживчих кредитів.
Дата видачі кредиту 05.07.2025 (п. 2.13 договору), повернення 20.12.2025 (п. 2.14 договору).
Згідно з умовами Договору кредиту, зокрема п. 2.4, сторони визначили процентну ставку за користування Кредитом, яка є фіксованою та становить 1% в день.
Комісія за надання кредиту 15000,00 грн. Розмір комісії, встановлений цим пунктом Договору, залишається незмінним протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений Договором розмір комісії не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку (п. 2.5 договору).
Орієнтовна загальна вартість кредиту 14218,24,00 грн (п. 2.9 договору).
Пунктом 4.1 договору передбачено, що кредитодавець зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів з дня укладення договору надати позичальнику кредит в сумі вказаній в п. 2.1. договору, шляхом безготівкового переказу коштів (однією або декількома транзакціями) на реквізити електронного платіжного засобу, який зазначений розділі 12 договору.
В розділі 12 договору вказано електронний платіжний засіб позичальника НОМЕР_4 .
Пунктом 4.2.2 договору визначено графік платежів, які повинен здійснювати відповідач на виконання умов договору. 
Згідно з п. 11.4.4. кредитного договору, позичальник ознайомлений з Договором та правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань, вважає їх справедливими та погоджується неухильно дотримуватись їх та, відповідно, уклав Договір з вільним волевиявленням.
Позивач свої зобов`язання за Договором кредиту виконав, та надав ОСОБА_1 грошові кошти 05.07.2025 в розмірі 75000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку вказану в договорі, що підтверджується інформаційною довідкою щодо здійснення переказу грошових коштів (а.с. 96).
Зазначене підтверджується також наданою АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали суду про витребування доказів випискою по рахунку відповідача. Також банком підтверджено належність банківської картки № НОМЕР_5 відповідачу (а.с. 196-197).
ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за договором № 481344-КС-004, станом на 20.02.2026 утворилась заборгованість в розмірі 248520,00 грн, з яких: 75 000,00 грн – сума прострочених платежів по тілу кредиту; 120 750,00 грн – сума прострочених платежів по процентах; 37 500,00 грн – сума заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ; 15 000,00 грн – сума прострочених платежів за комісією, що має відображення в розрахунку заборгованості та наданій довідці про стан заборгованості (а.с.21-25).
Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «Бізнес позика», суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, згідно дослідженого розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів за користуванням кредитом здійснювалось виключно в межах строку кредитування, а саме з 05.07.2025 по 20.12.2025, будь – яких нарахувань після закінчення строку кредитування не проводилось. Відсотки нараховувались в розмірі визначеному умовами договору (1% день), розмір яких відповідає законодавчим обмеженням ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», в частині не задоволених вимог щодо нарахованих відсотків за ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції врахував, що позичальників у період дії воєнного стану, звільнено від такої відповідальності. 
З висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині задоволених вимог погоджується апеляційний суд, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків,зокрема,є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 ч. 1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У силу вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За приписами ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Розглядаючи спір, що виник між сторонами, судом першої інстанції встановлено, з чим погоджується апеляційний суд, що 05.07.2025 між ТОВ «Бізнес позика» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено в електронній формі Договір № 481344-КС-004 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором UA-4142 (а.с. 32-53, 53-73, 74-92 т. 1).
Також відповідачем підписано одноразовим ідентифікатором UA-5299 паспорт споживчого кредиту (а.с. 26-31 т. 2). 
Листом ТОВ «ПрофітГід» підтверджено здійснення переказу грошових коштів на платіжну картуку отримувача НОМЕР_4 , платником є ТОВ «Бізнес позика» призначення – перерах. Коштів ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_6 зг. До кредитного дог. № 481344-КС-004 від 05.07.2025 без ПДВ (а.с. 96 т. 1).
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Водночас згідно з пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
За своїм змістом такий підпис є пін-кодом - алфавітно-цифровою послідовністю, яку отримує особа, що авторизувалася в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції.
Підпис одноразовим ідентифікатором - це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Після отримання ця комбінація має бути введена особою в спеціальне поле на веб-сторінці, і фактично її введення прирівнюється до підписання договору з боку авторизованої особи.
Загалом підпис одноразовим ідентифікатором є одним із видів електронних підписів. У свою чергу, поняття «електронний підпис» визначається в чинному Законі України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги (станом на момент укладення спірного договору Закон мав назву «Про електронні довірчі послуги»). Електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис (пункт 12 частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» (у редакції закону, чинного станом на момент укладення спірного договору) та пункт 15 частини першої статті 1 чинного Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»).
Отже, загалом електронний підпис не обов`язково має бути нанесений чи інакше вбудований у документ, який ним підписується, достатньо того, щоб він будь-яким способом додавався до підписуваного електронного документа або принаймні логічно з ним пов`язувався.
Про те саме зазначається і у визначенні підпису одноразовим ідентифікатором, що міститься в Законі Україні «Про електронну комерцію»: це дані, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому спосіб такого додавання Законом не визначений, так само, як не визначено того, що саме, крім ідентифікації підпису, має забезпечувати електронний підпис одноразовим ідентифікатором.
Крім цього, варто враховувати те, що поняття електронного підпису є родовим і визначає фактично будь-який вид підпису, що може використовуватися в електронному документообігу. Водночас електронні підписи існують різних видів, частина яких передбачена законодавством, а частина є фактично непойменованими видами підписів (такі як підпис за допомогою біометричних даних або підпис шляхом простої вказівки свого ім`я в електронному документі).
Так, Закон України «Про електронну комерцію» називає і визначає такий вид підпису, як електронний підпис одноразовим ідентифікатором. Водночас Закон України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» (у редакції, чинній станом на момент укладення спірного договору - Закон України «Про електронні довірчі послуги») спеціально передбачає такі види електронних підписів, як кваліфікований електронний підпис (далі - КЕП) та удосконалений електронний підпис (далі - УЕП). Ці підписи найчастіше створюються за допомогою технології криптографічного шифрування і виконують найбільш широке коло функцій з технічної точки зору: вони і ідентифікують підписувачів, і підтверджують їхню згоду зі змістом підписуваного документу, і забезпечують цілісність і незмінюваність підписаного документу. Фактично, терміни КЕП і УЕП є аналогами терміну «електронний цифровий підпис», яке раніше використовувалося в законодавстві і було передбачено Законом України «Про електронний цифровий підпис», що на сьогодні втратив чинність.
Водночас, вимоги законодавства до КЕП і УЕП є вищими, порівняно з вимогами до інших видів підписів, зокрема, й електронного підпису одноразовим ідентифікатором, і вказують на спосіб взаємозв`язку цих підписів із документами, які підписуються за їх допомогою.
Так, згідно з пунктом 44 частини першої статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» (у редакції, чинній станом на момент укладення спірного договору) УЕП - це електронний підпис, створений за результатом криптографічного перетворення електронних даних, з якими пов`язаний цей електронний підпис, з використанням засобу удосконаленого електронного підпису та особистого ключа, однозначно пов`язаного з підписувачем, і який дає змогу здійснити електронну ідентифікацію підписувача та виявити порушення цілісності електронних даних, з якими пов`язаний цей електронний підпис. В свою чергу, КЕП є різновидом УЕП, а тому так само повинен пов`язуватися з підписуваними даними так, щоб забезпечувати можливість виявити порушення цілісності цих даних. Вимоги до УЕП наразі містяться у статті 17-1 Законі України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», а до КЕП - у статті 19 цього Закону.
Отже, якщо порівнювати електронний підпис одноразовим ідентифікатором із КЕП та УЕП, то основною і єдиною вимогою до першого є забезпечення ідентифікації особи підписувача, тоді як вимоги до КЕП і УЕП стосуються також забезпечення цілісності і незмінюваності даних, що ними підписуються. Тому КЕП і УЕП з технічної точки зору прикріплюються до підписуваних ними даних так, що факт їх використання є очевидним - таке використання змінює формат підписуваного файлу і вимагає застосування спеціальних програмних засобів для перевірки цих підписів і відкриття підписаного з їх допомогою файлу. Натомість електронний підпис одноразовим ідентифікатором не обов`язково повинен поєднуватися із підписуваними ним даними певним чином - він може додаватися до них у будь-який спосіб. Головне, щоб спосіб його додавання до підписаних даних надавав можливість установити, що за його допомогою були підписані ті чи інші дані особою, яка в них указана в якості підписувача.
У разі використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором цей ідентифікатор може бути прикріплений до даних, які ним підписуються, в будь-якій формі і в будь-який спосіб, який надає змогу установити, що за його допомогою були підписані ті чи інші дані саме тією особою, яка в них указана в якості підписувача. Цей ідентифікатор технічно може існувати окремо від підписуваних за його допомогою даних, однак логічно з ними поєднуватися, що може бути встановлено при огляді інформаційно-комунікаційної системи особи, яка згенерувала і надіслала одноразовий ідентифікатор підписувача. Факт поєднання одноразового ідентифікатора з підписаними за його допомогою даними може підтверджуватися тим, що: (а) особа, яка підписала ті чи інші дані, певним чином ідентифікувалася в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта елеткронної комерції, і залишила там свої контактні дані; (б) особа отримала цей ідентифікатор за тими контактними даними, які лишила, і ввела цей ідентифікатор у спеціально відведене поле; (в) ці дії особи були пов`язані саме з її наміром укласти певний договір, що може підтверджуватися тим, що текст договору або посилання на нього візуально розміщувалися поряд із тими полями, в які мав бути введений одноразовий ідентифікатор.
З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що 05.07.2025 між ТОВ «Бізнес позика» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено в електронній формі Договір № 481344-КС-004 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором UA-4142 (а.с. 32-53, 54-73, 74-92 т. 1) та надано належні та допустимі докази верифікації за укладеним договором саме відповідача, а не іншої особи, докази отримання відповідачем кредитних коштів.
Отже, є необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що договір про надання позики № 482344-КС-004 від 05.07.2025 не містить ознак кредитного договору та те, що паспорт споживчого кредиту не містить його підпису, а також не надано доказів перерахування кредитних коштів на його рахунок.
За умовами договору про надання кредиту №481344-КС-004 сума кредиту 75000,00 грн, строком на 24 тижні до 20.12.2025. Згідно з п. 2.5. договору комісія за надання кредиту: 15000,00 грн нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту. Розмір комісії, встановлений цим пунктом договору, залишається незмінним протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір комісії не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Супровідні послуги відсутні, тарифи не змінні в продовж дії договору, зміна будь-яких умов здійснюється шляхом укладення додаткового договору до договору, який сторони погодили іменувати у своїх відносинах додатковою угодою.
Відповідно до п. 2.4. договору стандартна процентна ставка за кредитом: в день 1%, фіксована. Денна процентна ставка: 0,87%. 
Судом першої інстанції зазначено, з чим погоджується апеляційний суд, що згідно дослідженого розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів за користуванням кредитом здійснювалось виключно в межах строку кредитування, а саме з 05.07.2025 по 20.12.2025, будь-яких нарахувань після закінчення строку кредитування не проводилось. Відсотки нараховулись в розмірі визначеному умовами договору (1% день), розмір яких відповідає законодавчим обмеженням ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування».
З врахуванням викладеного, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що не надано пояснення щодо суми заборгованості за договором № 482344-КС-004 від 05.07.2025 у сумі 248250,00 грн, а саме нарахування заборгованості за відсотками, тому заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах договору і наданому позивачем розрахунку, а тому і не підлягають задоволенню.
Судом першої інстанції досліджено та встановлено наявність у матеріалах справи належних та достатніх доказів отримання відповідачем кредитних коштів згідно умов Договору №481344-КС-004 від 05.07.2025, а також враховано здійснені платежі, які зараховані в рахунок погашення заборгованості, що також узгоджується з доводами відзиву, відповідно до якого розрахунок заборгованості наданий позивачем по кредитному договору №481344-КС-004 повністю відповідає умовам Договору та вимогам законодавства, а саме ст. 1048, 1050, 1056-1 ЦК України, а позовні вимоги у сумі 211 250,00 грн, з яких: 75 000,00 грн – тіло кредиту; 120 750,00 грн –проценти за користування кредитом; 15 000,00 грн – комісія за видачу кредиту.
Разом з тим, відповідачем не наданого власного обґрунтованого розрахунку заборгованості, а отже доводи заявника щодо неправильного розрахунку не можуть бути прийнятими до уваги.
Посилання в апеляційній сказі, що не надано суду первинних бухгалтерських документів щодо виданого кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними, спростовуються наданою АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали суду про витребування доказів випискою по рахунку відповідача. Також банком підтверджено належність банківської картки № НОМЕР_5 відповідачу (а.с. 196-197 т. 1).
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно враховано положення ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». 
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом №3498-IX від 22.11.2023.
За матеріалами справи, договір про надання кредиту №481344-КС-004, укладено між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 05.07.2025, тобто після набрання чинності Законом №3498-ХІ (24.12.2023), тому застосовується процентна ставка 1%.
Умови укладеного між сторонами договору (п. 2.4. та 2.12.) щодо встановлення фіксованої стандартної процентної ставки за кредитом 1% в день та денної процентної ставки 0,87% відповідає вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки на дату укладення договору, 05.07.2025, максимальний допустимий розмір такої ставки, визначений цим Законом не перевищував 1%.
Не можуть бути підставою для скасування правильного рішення суду першої інстанції і доводи, що допущено порушення п.п 6. 7, 8, 9, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, оскільки позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок врегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказі які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяв попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача проте, що ним не подано іншого позову (позовів до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Положення ч. 3 ст. 376 ЦПК України містить вичерпний перелік порушення норм процесуального права які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, проте доводи апеляційної скарги не містять посилання на такі порушення норм процесуального права.
Крім того, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи наведене вище у сукупності, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив правові підстави для часткового задоволення позовних вимог ТОВ «Бізнес Позика». Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування правильного по суті судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог закону.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2026 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 15.07.2026.

Головуючий Судді