08.09.2026 
ЄУН 337/2027/26
Провадження №2/337/1779/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2026 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:
головуючого судді Сидорової М.В.,
за участю секретаря Коваленко В.С.,
прокурора Гризоглазової І.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника третьої особи Рябчук А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району як орган опіки та піклування, ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ:
30.03.2026 до суду надійшов вказаний позов ОСОБА_1 , який мотивує тим, що вона є бабусею малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Її син ОСОБА_3 (третя особа) та відповідачка ОСОБА_2 проживали однієї сім`єю без реєстрації шлюбу з 2015 року по 2021 рік. Від цих шлюбних відносин вони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після припинення між ними відносин, у липні 2021 року відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. З того часу вона жодного разу не бачила дитину, не проявляє батьківської уваги та турботи, не приймає участі в її утриманні, не піклується про стан здоров`я, не цікавиться життям, не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його навчанням. Позивачка разом з сином влаштували дитину до навчального закладу Запорізька гімназія №32 ЗМР. Відповідачка протягом навчання дитини жодного разу не відвідала школу, не співпрацювала з класним керівником у питаннях навчання та виховання дитини. Наразі її син, тобто батько онука - ОСОБА_3 служить в Збройних Силах України. На підставі наказу Служби (управління) у справах дітей ЗМР від 17.03.2026 №672, у зв`язку з тим, що батько дитини служить в ЗСУ, а мати не виконує свої батьківські обов`язки стосовно дитини, малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово влаштований в її родину. Позивачка зараз самостійно піклується про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готує до самостійного життя. Відповідачка достовірно знає, де вони з дитиною проживають, але жодного разу не приходила, жодного разу не привітала сина з днем народження, ніколи не телефонує, щоб дізнатися як дитина росте, як її здоров`я тощо. Вказані обставини свідчать про свідоме ухилення відповідачкою від виконання своїх батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення її батьківських прав.
Просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з неї на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини.
Ухвалою судді Бредуна Д.С. від 06.04.2026 позов прийнято до розгляду, у справі відкрите загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання. 
26.05.2026 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району. 
Згідно з розпорядженням керівника апарату суду №26 від 09.06.2026 у зв`язку з неможливістю продовження розгляду справ суддею Бредуном Д.С. здійснено повторний автоматичний розподіл вказаної судової справи та замінено головуючого суддю Бредуна Д.С. на суддю Сидорову М.В .
Ухвалою судді Сидорової М.В. від 10.06.2026 дану цивільну справу прийнято до свого провадження та постановлено здійснювати її розгляд спочатку в загальному позовному провадженні з підготовчого провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 06.07.2026 підготовче провадження у справі було закрито, справа призначена до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, які викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити повністю. Додатково пояснила, що позбавлення відповідачки батьківських прав відповідає інтересам дитини, остання протягом тривалого часу не цікавиться долею свого малолітнього сина, не виявляє жодного інтересу до його життя та розвитку, хоча обізнана про їх місце проживання, про судовий розгляд. Дитина проживає разом із позивачкою, наразі перебуває на її утриманні. Разом з цим, з урахуванням стану здоров`я малолітнього ОСОБА_7 , який лише нещодавно виписався з неврології, вважає недоцільним з`ясовувати його думку в судовому засіданні. 
Представник третьої особи - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району - Рябчук А.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Вважає, що в інтересах дитини та з урахуванням висновку органу опіки та піклування, доцільно позбавити відповідачку батьківських прав.
Прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя Гризоглазова І.В. проти задоволення позовної заяви про позбавлення відповідачки батьківських прав не заперечувала.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, проте через канцелярію суду подала заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутність.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, подав заяву про підтримання позовних вимог ОСОБА_1 та розгляд справи у його відсутність.
Суд вважає можливим провести судовий розгляд у відсутність відповідачки ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_3 .
Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника органу опіки та піклування, свідків, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за таких підстав.
Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
За усталеною практикою Європейського суду з прав людини при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (ч.1 ст.1 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Згідно з ст.11 цього Закону сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ст.12 цього ж Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів.
Відповідно до ч. 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Суд встановив, що батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3 (син позивачки, третя особа) та відповідачка ОСОБА_2 , які проживали однієї сім`єю без реєстрації шлюбу з 2015 року по 2021 рік. 
Відповідно до наказу Служби (управління) у справах дітей ЗМР від 17.03.2026 №672, у зв`язку з тим, що батько малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , служить в ЗСУ, мати не виконує свої батьківські обов`язки стосовно дитини, а дитина залишилась без батьківського піклування, малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово влаштовано в родину баби, ОСОБА_1 (позивачки). 
Згідно з довідкою Запорізької гімназії №32 від 03.11.2025 за №206, ОСОБА_4 , учень 4 класу, проживає разом з батьком та бабусею. Мати протягом навчання ніколи школу не відвідувала, не співпрацювала з класним керівником у питанні навчання та виховання дитини.
Згідно із характеристикою на учня 4-А класу Запорізької гімназії №32 ОСОБА_4 , він зарекомендував себе як дисциплінований, доброзичливий учень. Вихованням та супроводом дитини до школи займається бабуся - ОСОБА_1 .. Вона підтримує зв`язок із класним керівником, відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням та поведінкою дитини. Мати ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , участі у шкільному житті не бере. Класним керівником здійснювались спроби налагодити співпрацю з матір`ю дитини шляхом телефонних дзвінків та запрошення на бесіду. Проте мати на дзвінки не відповідала та до закладу освіти протягом навчання сина не з`являлася. Зв`язок із класним керівником та адміністрацією гімназії мати дитини не підтримує. 
Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеної 03.11.2025 КНП «Правобережний центр первинної медико-санітарної допомоги» ЗМР: дитина спостерігається у КНП «Правобережний ЦПМСД» ЗМР згідно укладеної декларації, на «Д» обліку не перебуває, динамічний огляди дитини лікарем-педіатром, за необхідністю вузькими спеціалістами здійснюється у супроводі бабусі. У разі захворювання огляд дитини в присутності бабусі, амбулаторне лікування в повному обсязі дотримується бабусею. На планових оглядах батьки дитини не присутні. 
Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеної 27.05.2026 КНП «Правобережний центр первинної медико-санітарної допомоги» ЗМР: дитина щеплена за віком, динамічні огляди лікаря-педіатра за декларацією, призначення лікарів виконуються в повному обсязі, рекомендації дотримуються, на прийомах з дитиною присутня бабуся. 
Відповідно до висновку органу опіки та піклування в особі районної адміністрації по Хортицькому району ЗМР №21.01/03-30/460 від 22.05.2026 ним визнано доцільним позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав щодо дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
До вказаного висновку додано:
- акт обстеження умов проживання, складений 23.04.2026 спеціалістами відділу по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей ЗМР спільно з начальником відділу соціальної роботи по Хортицькому району Запорізького міського центру соціальних служб (ЗМЦСС), згідно з яким під час виходу за адресою: АДРЕСА_1 ними встановлено, що у трикімнатній квартирі проживають ОСОБА_1 , 1952 р.н. (баба малолітнього ОСОБА_7 ), малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є військовослужбовцем та наразі служить в ЗСУ. Для малолітнього ОСОБА_4 , 2016 р.н., створені умови проживання, а саме: зроблений косметичний ремонт, є в наявності необхідні меблі та побутова техніка, комунальні комунікації підключені, дитина має окрему кімнату, місця для сну, відпочинку і навчання, наявний одяг, взуття, шкільне приладдя, засоби особистої гігієни, продукти харчування;
- інформацію ЗМЦСС від 28.04.2026 за №1217/03-06, відповідно до якої 28.04.2026 під час відвідування за адресою проживання малолітнього ОСОБА_4 , 2016 р.н., з ним була проведена бесіда щодо його думки стосовно позбавлення батьківських прав матері - ОСОБА_2 . Зі слів хлопчика, останній раз особисто він бачив маму чотири місяці тому. Під час бесіди ОСОБА_7 повідомив, що мешкає разом з бабою - ОСОБА_1 і батьком ОСОБА_3 , який є військовослужбовцем і перебуває на службі. Під час розмови зазначив, що хоче й надалі проживати з батьком та бабою, підтримує рішення позбавити маму батьківських прав. Зі слів ОСОБА_7 , мама ніколи його не виховувала, не допомагала фінансово, зловживає спиртними напоями. Коли батьки мешкали разом, між ними відбувались сварки, які закінчувалися бійками. Під час бесіди начальника відділу соціальної роботи по Хортицькому району ЗМЦСС з ОСОБА_1 стало відомо, що її син не був одружений з ОСОБА_2 , вони спільно проживали перші три роки життя ОСОБА_7 , після того, як жінка почала зловживати спиртними напоями та вчиняти сварки, її вигнали з квартири, спілкуватись із сином не забороняли, але вона не виявляла бажання виконувати свої батьківські обов`язки;
- письмові пояснення ОСОБА_1 , в яких вона повідомила, що мати дитини ОСОБА_4 - ОСОБА_2 самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням сина не займається, матеріально не утримує. Вихованням онука позивачка займається сама, оскільки батько дитини служить в ЗСУ;
- акт оцінки потреб сім`ї/особи та висновок оцінки потреб сім`ї, складені 23.04.2026 ЗМЦСС, згідно з яким мати дитини ОСОБА_4 , 2016 р.н., самоусунулась від виховання сина, особисто дитини не виявляє бажання бачитись з мамою, має бажання продовжити жити з бабою та татом.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що знає позивачку ОСОБА_1 понад 50 років, вони сусідки, підтримують дружні стосунки, часто спілкуються, ходять одна до одної в гості. Їй достовірно відомо, що на даний час позивачка проживає разом зі своїм малолітнім онуком ОСОБА_7 , самостійно виховує його та утримує. Батько дитини служить, а мати вже давно покинула сина та взагалі не цікавиться його життям, матеріально не утримує. Останній раз бачила ОСОБА_2 приблизно три роки назад, вона веде аморальний спосіб життя, була п`яна, стояла на сходах у під`їзді та висловлювалася нецензурною лайкою. Вона не цікавиться сином, не допомагає позивачці матеріально. Також зазначила, що перешкод ОСОБА_2 брати участь у вихованні сина ніким не чинилось, остання свідомо та з власної волі не виконує свої батьківськи обов`язки.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що позивачка ОСОБА_1 її подруга, вони знайомі приблизно 9 років. Наразі позивачка проживає разом зі своїм онуком ОСОБА_7 . Батько дитини воює, а мати - дитину не виховує та не утримує, де вона перебуває їй невідомо. Взагалі відповідачку ОСОБА_10 бачила лише декілька раз, останній раз влітку 2025 року, коли вона в сильному стані алкогольного сп`яніння прийшла до ОСОБА_1 на дачу зі своїм другом. Дитиною вона не цікавиться, матеріально не утримує, зі святами не вітає, подарунки не дарить, навчанням не цікавиться, взагалі не проявляє жодного інтересу до свого сина. Дитина називає свою маму не «мама», а « ОСОБА_10 ».
Згідно з ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Крім того, відповідно до п.1 ч.2 ст.49, ч.1,4 ст.206 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 законними, обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню.
Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги про позбавлення батьківських прав визнала, подавши до суду відповідну заяву. Таке визнання, на думку суду, не суперечить закону, не порушує чиїх-небудь прав, свобод та інтересів.
Так, суд виходить з того, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав є не лише невиконання батьками обов`язків щодо виховання дитини, а саме факт ухилення батьків від виконання цих обов`язків, яке слід розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) особи, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборна сила, події тощо).
Як зазначено в п.16 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ці чинники повинні мати систематичний та постійних характер.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України), тому вона підлягає застосуванню лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, лише при наявності вини в діях батьків, з урахуванням ставлення дітей до них, а також тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо.
У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» ЄСПЛ наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.
В рішенні ЄСПЛ від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що позбавлення батьківських прав означає розірвання сімейних зв`язків між батьком (матір`ю) та дитиною, а й відтак позбавлення дитини її коріння буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Позбавлення батьківських прав за відсутності таких виключних обставин не відповідає цілям, зазначеним у ст.8 Конвенції, є невиправданим та непропорційним втручанням у право на повагу до сімейного життя.
В даній справі судом достовірно встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 після припинення фактичних шлюбних відносин з ОСОБА_3 , який є сином позивачки, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання та розвитку малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вона тривалий час не зустрічається і не спілкується з ним, заходів для забезпечення належних умов розвитку та виховання дитини не приймає, навчанням та станом здоров`я не цікавиться, школу, лікарню не відвідує, матеріальної чи будь-якої іншої допомоги не надає, що свідчить про її ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню, розвитку та утриманню дитини. Обставин, які б вказували на наявність у відповідачки будь-яких об`єктивних, незалежних від її волі перешкод для виконання батьківських обов`язків, судом не встановлено.
Вказані обставини підтверджуються наданими суду письмовими доказами, показами свідків, які суд вважає належними, допустимими та достатніми для ухвалення цього рішення.
Крім того, як вже зазначалось, відповідачка ОСОБА_2 визнала заявлений позов в частині позбавлення її батьківських прав і обставин, якими позивачка обґрунтувала позовні вимоги, не оспорювала.
Ухвалюючи рішення, суд також враховує висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_4 , 2016 р.н. Суд вважає вказаний висновок обґрунтованим, оскільки він складений за результатами ретельної перевірки умов життя малолітньої дитини і повністю узгоджується із обставинами, безпосередньо встановленими судом під час судового розгляду.
Малолітній ОСОБА_4 при підготовці висновку органу опіки та піклування висловив свою думку щодо даного спору та не заперечує проти позбавлення матері батьківських прав.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із завдань та загальних засад цивільного судочинства, зокрема, принципів верховенства права, розумності та справедливості, з метою захисту якнайкращих інтересів малолітньої дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, забезпечення розвитку дитину у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, суд вважає необхідним позбавити відповідачку ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , 2016 р.н.
Крім того, відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Згідно з ст.180 СК України на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частина 1 ст.182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Суд вважає, що відповідачка, незважаючи на позбавлення її батьківських прав, зобов`язана утримувати свого сина до досягнення ним повноліття.
Визначаючи конкретний розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивачки, суд відповідно до ст.182 СК України, враховує вік дитини, якому виповнилося десять років, те, що дитина достатньо матеріально не забезпечена, його стан здоров`я, а також працездатний вік відповідачки, даних про наявність інших утриманців, про свій незадовільний стан здоров`я, остання не повідомила.
На підставі вищевикладеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , 2016 р.н., в розмірі 1/4 частині заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття.
Таким чином, позов ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.
Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір в сумі 1331,20 грн.
Згідно зі ст.430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів.
Керуючись ст. 2,4,5,12,13,49,76-82,89,141,206,259,263-265,430 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , позбавити батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: : АДРЕСА_1 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.03.2026 та до повноліття дитини.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в сумі 1331(одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Сидорова