ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року 
м. Київ
справа № 160/10462/25
адміністративне провадження № К/990/23114/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючої судді - Желтобрюх І.Л., 
суддів - Білоуса О.В., Блажівської Н.Є.,
за участю:
секретаря судового засідання Вітковcької К.М., 
представника відповідача Орлянської М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року (суддя Турлакова Н.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2026 року (судді Баранник Н.П., Малиш Н.І., Щербак А.А.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «М`ясна фабрика «Джаз Плюс» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
у с т а н о в и в :
Товариство з обмеженою відповідальністю «М`ясна фабрика «ДЖАЗ ПЛЮС» (далі - ТОВ «М`ясна фабрика «ДЖАЗ ПЛЮС», позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДПС у Дніпропетровській області, відповідач), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13.03.2025: № 0135290713 яким донараховано податок на прибуток у сумі 11 596 007, 50 грн, № 0135300713 яким донараховано податок на додану вартість на суму 9 707 860, 50 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем до перевірки були надані всі необхідні пояснення та вичерпну інформацію відповідно до запитів відповідача, а також розшифровку сум та докладну інформацію про активи, які передаються. 
Щодо взаємовідносин з підприємством ТОВ «Захід Міт» та наявності вироку щодо керівника останнього, позивач зазначав, що рух активів і коштів підтверджений всіма необхідними документами, які були надані позивачем під час перевірки, а документи щодо господарської діяльності не можуть вважатися неналежно оформленими лише на тій підставі, що контрагентом підроблено документи під час державної реєстрації юридичної особи.
Вказував, що висновки податкового органу про непідтверджене використання ним палива є безпідставними, натомість дані та документальне підтвердження і аналіз не вибіркових, а всіх платіжних доручень на придбання та сплату паливно-мастильних матеріалів, вхідних первинних документів, реєстру подорожніх листів з вказанням всіх необхідних даних свідчить про реальність використання паливно-мастильних матеріалів та правильність їх обліку в бухгалтерських витратах.
Наголошував, що висновки акту перевірки, на підставі яких прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, обґрунтовані лише припущеннями, не підтверджені належними та допустимими доказами і не відповідають дійсним обставинам та нормам чинного законодавства, всі первинні документи позивача складені належним чином та дають змогу ідентифікувати відповідні господарські операції.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.10.2025, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.04.2026 позов задоволено повністю.
Постановляючи такі рішення, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем надано належні та допустимі докази, якими спростовано висновки контролюючого органу щодо виявлених під час перевірки порушень, за якими позивачу спірними податковими повідомленнями-рішеннями донараховано зобов`язання. Зазначили, що позивачем під час розгляду справи підтверджена наявність у господарській діяльності виробничих засобів, трудових ресурсів, приміщення, транспортних засобів, які використовуються останнім у господарській діяльності.
Не погоджуючись із такими рішеннями судів ГУ ДПС у Дніпропетровській області звернулось з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.
На обґрунтування касаційної скарги посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права без врахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 11.12.2024 у справі № 280/10715/23/18, від 05.05.2023 у справі № 160/15514/20 у подібних правовідносинах. Вказує на ненадання судами належної оцінки наявності/відсутності ділової мети при здійсненні позивачем реорганізації шляхом виділу, а відповідно не встановлення дійсного змісту вказаної операції та, як наслідок, не з`ясування на підставі належних і допустимих доказів усіх обставин, з якими контролюючий орган пов`язує порушення позивачем вимог податкового законодавства. Наголошує, що в межах проведення процедури виділу фактично відбулося переведення прав та обов`язків ТОВ «М`ясна Фабрика «Джаз Плюс» до новоствореного ТОВ «Роуд лімітед компані», спрямоване на ухилення позивачем від виконання зобов`язань, оскільки передача пасиву на загальну суму 27 392 240,56 грн не може бути визнана, як така, що передана у рамках виділу. Зазначає, що взаємовідносини позивача з ТОВ «Захід міт» носять формальний характер та не можуть підтверджувати факт здійснення будь - яких господарських операцій між вказаними підприємствами, оскільки первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та податкових зобов`язань, виписані/отримані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду.
Також відповідач наголошує, що аналізом первинних документів та даних бухгалтерського обліку не підтверджено використання в господарській діяльності підприємства палива дизельного, бензину та газу скрапленого придбаного ТОВ «М`ясна фабрика «Джаз плюс» у ТОВ «Петрол партнер» у зв`язку з ненаданням платником в ході перевірки документів на підставі яких здійснювалось списання ПММ, а саме: подорожніх листів з детальним відображенням господарської операції та наказів якими затверджено норми списання пального на підприємстві.
У відзиві на касаційну скаргу позивач просить касаційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, вказуючи на те, що скарга не містить нових аргументів, а її зміст зводиться до цитування акту перевірки та вимоги про переоцінку вже досліджених судом доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла такого висновку.
Судами встановлено, що ТОВ «М`ясна Фабрика «Джаз Плюс» зареєстровано 04.09.2017, основним видом діяльності є: Виробництво м`яса (10.11.), інші види діяльності: Розведення іншої великої рогатої худоби та буйволів, Розведення свиней, Допоміжна діяльність у тваринництві, Виробництво м`ясних продуктів, Діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами, Оптова торгівля живими тваринами, Оптова торгівля шкірсировиною, шкурами та шкірою, Оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами, Інші види освіти, н.в.і.у., Роздрібна торгівля м`ясом і м`ясними продуктами в спеціалізованих магазинах, Вантажний автомобільний транспорт, Допоміжне обслуговування наземного транспорту.
ТОВ «М`ясна Фабрика «Джаз Плюс» має експлуатаційний дозвіл від 18.05.2018 року № а-UA-04-10-05-I-SH,CP, п. 6 М`ясо свійських копитних. Бійня. Потужність з розбирання та обвалювання м`яса. В розпорядженні підприємства наявні транспортні засоби, які використовуються в господарській діяльності на підставі договорів найму (оренди) транспортних засобів.
Наказом ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 21.11.2024 № 5935-п, на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1, підпунктів 77.1, 77.4 статті 77 ПК України, пункту 69.35-2 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України, пункту 2 частини першої статті 13 розділу ІV, пункту 9-23 розділу VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у зв`язку з включенням до плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2024 рік, призначено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «М`ясна Фабрика «Джаз Плюс» з 16.12.2024 тривалістю 20 робочих днів, за період діяльності 01.04.2021 - 30.09.2024.
Наказом ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 08.01.2025 № 135-п продовжено строк проведення документальної планової виїзної перевірки позивача з 13.01.2025 терміном на 10 робочих днів.
За результатами проведеної перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області складено акт від 31.01.2025 № 398/04-36-07-13-04/41533548, яким встановлено порушення податкового законодавства при проведення реорганізації шляхом виділу нового підприємства - Товариства з обмеженою відповідальністю «РОУД ЛІМІТЕД КОМПАНІ», яке за твердженням податкового органу створено та використано виключно під оформлення процедури виділу, та не провадило господарської діяльності, у зв`язку з чим у відповідача виник сумнів щодо доцільності та факту реальної передачі частини активу/пасиву від позивача до новоствореного підприємства. Також вказано про завищення витрат, визначених за правилами бухгалтерського обліку, що призвело до заниження фінансового результату підприємства у сумі 6 055 410 грн під час господарських відносин з ТОВ «Захід Міт». Крім того, за результатами аналізу первинних документів та даних бухгалтерського обліку не підтверджено використання в господарській діяльності підприємства палива дизельного, бензину та газу у ТОВ «Вест кард», ТОВ «Вог ресурс», ТОВ «Петрол партнер» в зв`язку із ненаданням платником в ході перевірки документів, на підставі яких здійснювалось списання паливно-мастильних матеріалів.
Так, за висновками акту перевірки, перевіркою встановлено наступні порушення:
1. підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пунктів 44.1, 44.2 статті 44 ПК України, ПСБО 16 «Витрати», в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток за період, що перевірявся на загальну суму 9 276 807 грн в т.ч.: за 2021 рік - в сумі 5 765 908 грн; за 2022 рік - в сумі 1 232 544 грн; за 2023 рік - 1 680 860 грн; за 2024 рік - 597 496 грн.
2. пункту 189.1 статті 189, пункту 198.5 статті 198 ПК України, в результаті чого встановлено заниження позивачем податку на додану вартість на загальну суму 7 766 288 грн, в т.ч.: у червні 2021 року - 6 832 981 грн, серпні 2023 року - 240 513 грн, вересні 2023 року - 194 099 грн, жовтні 2023 року - 241 679 грн, листопаді 2023 року - 172 175 грн, січні 2024 року - 84 841 грн.
3. встановлено нереєстрацію позивачем податкових накладних в ЄРПН, в результаті чого порушено пункту 201.10 статті 201 розділу V ПК України, що несе за собою відповідальність, визначену пунктом 120-1.2 статті 120-1 ПК України;
4. пункту 54.2 статті 54, пункту 57.1 статті 57, підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168, підпункту 170.1.4 пункту 170.1 статті 170, абзацу «а» пункту 176.2 статті 176 ПК України, в результаті чого встановлено неповне та несвоєчасне перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб з орендної плати.
Під час проведення перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області направлялись позивачу запити про надання документів/копій документів від 16.12.2024 № 1, від 18.12.2024 № 3, від 07.01.2025 № 7, від 16.01.2025 № 8.
Товариство 20.02.2025 подало заперечення на акт перевірки від 30.01.2025, за результатами розгляду яких ГУ ДПС у Дніпропетровській листом від 06.03.2025 № 19045/6/04-36-07-13-09 повідомило позивача про залишення їх без задоволення.
ГУ ДПС у Дніпропетровській області 13.03.2025 на підставі акта перевірки № 398/04-36-07-13-04/41533548 від 31.01.2025 винесено податкові повідомлення-рішення:
- № 0135290713, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 11 596 007,50 грн (за податковими зобов`язаннями - 9 276 806 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 2 319 201,50 грн);
- № 0135300713, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 9 707 860,00 грн (за податковими зобов`язаннями - 7 766 288 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 1 941 572 грн).
Уважаючи вказані податкові повідомлення-рішення відповідача протиправними позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 ПК України (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, якщо не зазначено інше) об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Пунктом 185.1 статті 185 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Згідно з підпунктом «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Відповідно до пункту 198.7 статті 198 ПК України сума від`ємного значення, що підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду платника, що реорганізується шляхом поділу, виділення, - підлягає перенесенню до складу податкового кредиту правонаступника пропорційно до отриманої частки майна згідно з розподільчим балансом у наступному періоді після підписання розподільчого балансу відповідно до законодавства.
Не є об`єктом оподаткування операції з реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення та перетворення) юридичних осіб (підпункт 196.1.7 пункт 196.1 статті 196 ПК України).
Згідно з частиною першою статті 56 Господарського кодексу України (далі - ГК України чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суб`єкт господарювання - господарська організація, яка може бути утворена за рішенням власника (власників) майна або уповноваженого ним (ними) орган, а у випадках, спеціально передбачених законодавством, також за рішенням інших органів, організацій і фізичних осіб шляхом заснування нової господарської організації, злиття, приєднання, виділу, поділу, перетворення діючої (діючих) господарської організації (господарських організацій) з додержанням вимог законодавства.
Відповідно до частини першої статті 109 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.
Згідно з частиною другою статті 109 ЦК України після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс.
Частиною третьою статті 109 ЦК України визначено, що юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно.
Відповідно до пункту 98.3 статті 98 ПК України реорганізація платника податків шляхом виділення з його складу іншого платника податків або внесення частини майна платника податків до статутного фонду іншого платника податків без ліквідації платника податків, який реорганізується, не тягне за собою розподілу грошових зобов`язань чи податкового боргу між таким платником податків та особами, утвореними у процесі його реорганізації, чи встановлення їх солідарної відповідальності за порушення податкового законодавства, крім випадків, коли за висновками контролюючого органу така реорганізація може призвести до неналежного погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу платником податків, який реорганізується. Рішення про застосування солідарної або розподільної відповідальності за порушення податкового законодавства може бути прийняте контролюючим органом у разі, коли майно платника податків, що реорганізується, перебуває у податковій заставі на момент прийняття рішення про таку реорганізацію.
Згідно з підпунктом 98.1.4 пункту 98.1 статті 98 ПК України під реорганізацією платника податків у цій статті розуміється зміна його правового статусу, яка передбачає будь-яку з таких дій або їх поєднання: виділення з платника податків інших платників податків, а саме передача частини майна платника податків, що реорганізується, до статутних фондів інших платників податків, які створюються власниками корпоративних прав платника податків, що реорганізується, та внаслідок якого не відбувається ліквідація платника податків, що реорганізується.
Положеннями частини четвертої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» визначено, що у разі виділу юридичних осіб здійснюється державна реєстрація юридичних осіб, утворених у результаті виділу, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника. Виділ вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі, про юридичну особу, з якої здійснено виділ, щодо юридичної особи - правонаступника.
Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 у справі № 822/2434/16 зазначив, що операції щодо передачі за розподільчим балансом основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів, дебіторської та кредиторської заборгованості, інших активів та зобов`язань за рішенням власників або уповноваженого ними органу при утворенні нового підприємства шляхом реорганізації (виділу) не можуть вважатися операціями з поставки ТМЦ у розумінні податкового законодавства. Аналогічна правова позиція також викладена Верховним Судом у постановах від 30.09.2020 у справі № 640/1845/19, від 06.04.2021 у справі № 817/76/17, від 19.01.2023 у справі № 810/4427/18, від 18.06.2025 у справі № 160/21748/24.
Судами попередній інстанцій встановлено, що згідно з Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «М`ясна Фабрика «Джаз Плюс» від 19.04.2021 № 19-04/2021, вирішено виділити з вказаного товариства нову юридичну особу, шляхом переходу за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків товариства до новоствореної юридичної особи.
Протоколом загальних зборів від 14.06.2021 № 14-06/2021 затверджений Розподільчий баланс позивача у зв`язку з виділом, згідно з яким до правонаступника за цим розподільчим балансом передається актив загальною балансовою вартістю 34 164 906,12 грн. Додатком до Розподільчого балансу ТОВ «М`ясна Фабрика «Джаз Плюс» про виділ активів та пасивів для створення шляхом виділу ТОВ «Роуд Лімітед Компані» є Передавальний акт з переліком активів: по рядку 1102 до розподільчого балансу в розмірі 24 426 875,43 грн, по рядку 1103 до розподільчого балансу в розмірі 9 725 894,21 грн, по рядку 1104 до розподільчого балансу в розмірі 12 136,48 грн; та переліком зобов`язань: по рядку 1615 до розподільчого балансу в розмірі 20 472 354,59 грн, по рядку 1420 до розподільчого балансу в розмірі 6 772 665,56 грн, по рядку 1690 до розподільчого балансу в розмірі 6 919 885,97 грн.
22.06.2021 між ТОВ «Роуд Лімітед Компані» (поклажодавець) та ТОВ «М`ясна Фабрика «Джаз Плюс» (зберігач) укладено договір відповідального зберігання майна № 23062021/1, відповідно до якого зберігач зобов`язується на умовах, встановлених цим договором, зберігати майно, передане йому поклажодавцем і повернути майно на першу вимогу поклажодавця. Загальна вартість майна, що передається на відповідальне зберігання, становить 34 164 906,12 грн. Виконання вказаного договору підтверджується актом прийому-передачі майна на відповідальне зберігання від 23.06.2021.
На виконання вказаного договору 23.06.2021 складено акт прийому-передачі оборотних активів ТОВ «Роуд Лімітед Компані» на загальну суму 34 164 906,12 грн та акт прийому-передачі документів ТОВ «Роуд Лімітед Компані».
23.06.2021 року між ОСОБА_1 (продавець-1), ОСОБА_2 (продавець-2) та гр. ОСОБА_3 (покупець) укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «РОУД ЛІМІТЕД КОМПАНІ», складено Акт приймання-передачі частки (частини частки), згідно з яким продавці передали по 100% від своєї частки у статутному капіталі товариства, а покупець прийняв частку у статутному капіталі товариства у розмірі 500 грн, що складає 50% частки у статутному капіталі товариства. Рішення учасника ТОВ «Роуд Лімітед Компані» від 23.06.2021 року № 2 ОСОБА_3 призначено на посаду директора товариства з 29.06.2021.
Судами встановлено, що державна реєстрація ТОВ «РОУД ЛІМІТЕД КОМПАНІ» як юридичної особи не скасовувалась та судом фіктивною не визнавалась, а поточні зобов`язання позивача частково передані правонаступнику і надалі підлягають погашенню вже новим боржником - ТОВ «Роуд Лімітед Компані», відомості, що правовстановлюючі документи, на підставі яких проведена державна реєстрація складені з порушенням законодавства, матеріали справи не містять.
Верховний Суд у постановах від 29.09.2025 у справі № 160/32652/24, від 13.10.2025 у справі № 160/29715/23, від 03.02.2026 у справі № 160/29144/24 звертав увагу на те, що реорганізація юридичної особи шляхом виділу полягає у перерозподілі активів і зобов`язань, на базі яких і створюється нова юридична особа, за розподільчим балансом, що не є цивільно-правовим договором, оскільки не передбачає передачу права власності на передане майно, а здійснюється шляхом включення валових активів одного підприємства до складу валових активів іншого підприємства.
Разом з тим у випадках, якщо контролюючий орган вважає, що новостворена шляхом виділу юридична особа не подає податкову звітність, не має основних засобів, транспорту, штатних працівників, що вказує на формальний характер її створення, не обумовлений розумними економічними причинами та здійснений з метою отримання податкової вигоди, то відповідно до підпункту 20.1.30 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючий орган має право звернутися до суду з позовом про визнання такого виділу недійсним та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними правочинами.
Такий висновок викладений у постанові Верховного суду від 23.06.2026 у справі № 520/23186/24.
Натомість у цій справі не встановлено та відповідачем не зазначено, що він реалізував надане право шляхом звернення до суду з відповідним позовом у визначеному законом порядку. Обставини, на які посилається контролюючий орган самі собою (без належних та допустимих доказів), не є безумовними підставами для висновку про фіктивність створення суб`єкта господарської діяльності чи недійсність проведеної реорганізації.
З огляду на викладене колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про помилковість твердження відповідача про заниження позивачем податку на прибуток та ПДВ, оскільки судами факту установлена відсутність належних та допустимих доказів отримання позивачем прибутку (доходу) під час створення нового підприємства - ТОВ «РОУД ЛІМІТЕД КОМПАНІ».
Щодо господарських правовідносин позивача з ТОВ «Захід міт», колегія суддів вказує таке.
Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
За змістом підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 201.1 статті 201 ПК України встановлено, що платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.
Положеннями пункту 201.10 статті 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Наведені норми податкового законодавства дають підстави для висновку, що дохід, витрати, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість мають бути підтверджені фактично здійсненими господарськими операціями, належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність цих операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника.
Реальність (фактичне вчинення) господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності виникає у результаті руху активів, зміни зобов`язань чи власного капіталу платника, відповідності економічному змісту господарських операцій, оформлених належним чином первинними документами.
Отже, проведення будь-якої господарської операції підприємства має бути зафіксоване у порядку, встановленому правилами податкового та бухгалтерського законодавства, підтверджуватись первинними і розрахунковими документами, якими відображено зміст операцій, порядок їх виконання, зміни майнового стану платника податків.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період, який перевірявся, позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ «Захід міт», яке зареєстроване 08.07.2019, основним видом діяльності є оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами (46.32). Вказане товариство з 01.08.2019 є платником податку на додану вартість та має відритий рахунок у банку.
14.08.2023 між ТОВ «Захід міт» (постачальник) та М`ясна фабрика «ДЖАЗ ПЛЮС» (покупець) укладено договір поставки № 14/08-23-1, за умовами якого постачальник продає, а покупець купує окремими партіями товар в кількості, по ціні та на суму, що зазначатиметься кожного разу на кожну окрему партію товару у видаткових накладних, у на умовах, викладених у даному договорі.
Оплата здійснюється за кожну отриману партію товару, що постачається постачальником, в сумі, зазначеній в видаткових накладних, які являються невід`ємною частиною цього договору (п.3.1. договору).
Суди факту встановили, що факт здійснення спірних господарських операцій між позивачем та ТОВ «Захід міт» підтверджується: податковими та видатковими накладними, рахунками на оплату, платіжними дорученнями, ТТН та ін. Крім того у позивача наявні виробничі засоби, трудові ресурси, приміщення, транспортні засоби, отримано експлуатаційний дозвіл із зареєстрованими виробничими потужностями, які використовуються ним у господарській діяльності.
Визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Сама по собі наявність вироку щодо контрагента платника податків - не є самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських операцій.
При цьому обставини, встановлені вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.05.2024 у справі № 932/2117/24 щодо директора ТОВ «Захід міт» ОСОБА_4 за висновком судів попередніх інстанцій, не свідчать про наявність фактів порушення позивачем вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з цим контрагентом у перевіряємий період.
Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Судами встановлено, що докази обізнаності позивача щодо діяльності свого контрагента чи злагодженості їх дій відповідачем суду надані не були, а зі змісту вироку у справі № 932/2117/24 не вбачається дослідження судом обставин щодо спірних господарських операцій з ТОВ «ЗАХІД МІТ».
Верховний Суд враховує, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій є результатом оцінки наявних у їх розпорядженні доказів. Суд касаційної інстанції не може не погодитись із такими, оскільки така оцінка судами здійснена з дотриманням вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування всіх обстави справи на підставі належних та допустимих доказів.
Щодо висновку контролюючого органу про непідтвердження використання позивачем в господарський діяльності дизельного палива, бензину та газу скрапленого, придбаного у ТОВ «Вест кард», ТОВ «Вог ресурс», ТОВ «Петрол партер», суди попередніх інстанцій встановили наявність у господарській діяльності ТОВ М`ясна фабрика «ДЖАЗ ПЛЮС» виробничих засобів, трудових ресурсів, приміщення, транспортних засобів, які використовуються ним у господарській діяльності. 
Також судами досліджено товарно-транспортні накладні, видаткові накладні, договори поставки, звіти по подорожніх листах, договори оренди транспортних засобів, акти приймання-передачі товарів до договору поставки партіями з використанням паливних карток, рахунки на оплату, платіжні доручення та ін.
Виходячи з наведеного, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивачем надано належні та допустимі докази, якими спростовано висновки контролюючого органу щодо виявлених під час перевірки порушень, за якими позивачу спірними податковими повідомленнями-рішеннями донараховано зобов`язання. 
Суди попередніх інстанцій не встановили ознак недобросовісності позивача, а в поясненнях відповідача не наведено об`єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи фактів узгодженості його дій з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або ж його обізнаності з такими діями постачальника чи сприяння ухиленню постачальником товару від виконання податкових зобов`язань.
Наведене вище в сукупності, за оцінкою судів попередніх інстанцій, свідчить про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 13.03.2025 № 0135290713, № 0135300713 та, як наслідок, наявність підстав до їх скасування.
Касаційна скарга не містить доводів та доказів, які б спростовували помилковість встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи або їх неправильної оцінки.
Згідно з частиною першою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до положень статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що оскаржувані рішення є обґрунтованими, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 344, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2026 року залишити без змін, а касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя І.Л. Желтобрюх
Судді: О.В. Білоус 
Н.Є. Блажівська