РІШЕННЯ
Іменем України

13 липня 2026 року 	м. Чернігів	справа № 927/172/26  	
Господарський суд Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за правилами спрощеного позовного провадження, розглянув справу
за позовом Комунального некомерційного підприємства “Носівська міська лікарня імені Ф. Я. Примака” Носівської міської ради,
вул. Центральна, 53, м. Носівка, Ніжинський район, Чернігівська область, 17100;
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Тенегія”, 
вул. Соборна, 99, м. Павлоград, Дніпропетровська область, 51400;
предмет спору про стягнення 126 942,49 грн

без повідомлення (виклику) сторін

Комунальне некомерційне підприємство “Носівська міська лікарня імені Ф.Я. Примака” Носівської міської ради звернулось з позовом до суду до Товариства з обмеженою відповідальністю “Тенегія” про стягнення 126 942,49 грн (з урахуванням змісту заяви від 06.03.2026 б/н), з них: 78 764,40 грн попередньої оплати за договором про закупівлю товарів від 02.10.2024 № СК4/749-Т (далі – договір); 6864,54 грн інфляційних нарахувань за період з січня 2025 по січень 2026 років; 2718,99 грн 3% річних за період з 01.01.2025 по 24.02.2026 (нарахованих на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України)); 33 081,05 грн пені (за ставкою 0,1% за кожний день прострочення) за період з 01.01.2025 по 24.02.2026 та 5513,51 грн штрафу (за ставкою 7%) (нарахованих на підставі п. 7.3. договору).
Позов поданий до Господарського суду Чернігівської області, в порядку альтернативної підсудності, за вибором позивача, відповідно до частини 5 статті 29 ГПК України, за місцем виконання договору (п. 5.7.).
Предметом судового розгляду є вимога про стягнення з ТОВ “Тенегія” попередньої оплати за договором про закупівлю товарів від 02.10.2024 № СК4/749-Т (основна вимога), тобто спір пов`язаний з виконанням саме грошових зобов`язань.
Суд, ухвалою від 11.03.2026, прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін. Зупинив провадження в справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду справи № 924/698/23, в межах якої вирішується питання щодо правил застосування альтернативної підсудності, визначених положеннями частини 1 та 5 статті 29 ГПК України.
03.04.2026, Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду в справі № 924/698/23 винесено постанову (текст якої оприлюднений 10.04.2026), у якій зроблений висновок, що: «… для застосування, установлених частиною 5 статті 29 ГПК України, правил альтернативної територіальної підсудності, спір між сторонами має бути таким, що виник із договору, однак не обов`язково спором про його виконання. Чинним процесуальним законодавством, для застосування правил альтернативної підсудності, визначених частиною 5 статті 29 ГПК України, не вимагається здійснення аналізу та визначення місця виконання кожного з обов`язків сторін за договором (пункти 21, 23)».
Суд, ухвалою від 20.04.2026, поновив провадження в справі; встановив сторонам строки для подачі письмових заяв по суті спору, в порядку статей 165 – 167, 178, 184, 251 ГПК України, зокрема, відповідачу тривалістю 15 календарних днів з дня отримання цієї ухвали суду.
Ухвала від 20.04.2026 доставлена до електронного кабінету ТОВ «Тенегія» в підсистемі Електронний суд, 20.04.2026 о 18:44, про що відповідальним працівником суду сформовано довідку про доставку електронного листа користувачу ЄСІТС. Таким чином, граничний строк для подачі відповідачем відзиву на позов сплинув 06.05.2026.
Відповідач, в установлений строк, правом на подачу відзиву на позов не скористався, проти задоволення позову не заперечив, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надіслав.
За частиною 2 статті 178 ГПК України, в разі ненадання відповідачем відзиву в установлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Судочинство в господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін (статті 13, 14 ГПК України).
Кожна сторона повинна довести обставини які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження в справі.
Суд врахував, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Суд констатує, що сторонами не заявлені клопотання щодо розгляду даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, в порядку визначеному статтею 252 ГПК України. Право сторін на подачу до суду клопотань наведеного змісту роз`яснене в ухвалі суду від 20.04.2026.
Господарський суд розглянув подані документи і матеріали, з`ясував фактичні обставини справи, дослідив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, та

ВСТАНОВИВ:
За статтею 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
02.10.2024, між ТОВ «Тенегія» (відповідач, продавець) та КНП «Носівська міська лікарня імені Ф. Я. Примака» Носівської міської ради (позивач, покупець) укладений договір про закупівлю товарів № СК4/749-Т, за умовами якого (пункти 1.1. – 1.3.) покупець зобов`язався протягом 2024 року передати покупцю товар, а покупець, у свою чергу, – прийняти в власність товар та повністю оплатити його вартість (ціну) в порядку та на умовах, визначених цим договором. Найменування, номенклатура, асортимент та ціна товару, наведені в специфікації (додаток № 1 до договору), код товару згідно з ДК 021:2015 «єдиний закупівельний словник» - 09130000-9 нафта і дистиляти (дизельне паливо – 2000 л). 
Згідно зі специфікацією до договору (додаток № 1 до нього), сторони узгодили поставку дизпалива обсягом 2000 л, за ціною за 1 літр 50,49 грн (з ПДВ), загальною вартістю 100 980,00 грн (з ПДВ).
Обсяги закупівлі товару, за взаємною згодою сторін, можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків покупця.
Виходячи з умов пунктів 3.1., 3.2., 4.1., 4.2. договору, його ціна становить 100 980,00 грн (з ПДВ), що може бути зменшена за взаємною згодою сторін. Покупець здійснює закупівлю в залежності від виробничої необхідності та реального фінансування.
Розрахунки проводяться в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця, зазначений в цьому договорі. Розрахунки між сторонами здійснюються відповідно до видаткової накладної та рахунку-фактури, наданого продавцем, шляхом оплати вартості товару згідно зі специфікацією, протягом 15 календарних днів після його отримання, за умови надходження коштів на рахунок покупця з бюджету на ці цілі (відповідно до статті 23 Бюджетного кодексу України). Попередня оплата товару за цим договором не передбачена.
Сторони в пунктах 5.1. – 5.3., 5.5., 5.7. договору погодили: продавець після отримання заявки на товар, не пізніше трьох робочих днів з дня її отримання, разом в видатковою накладною на товар, передає покупцю талони (пластикові, паперові чи інші), емітовані продавцем, у яких відображено найменування, асортимент та кількість товару, що має бути обміняний покупцем на нафтопродукти на автозаправних станціях продавця. Передання талонів продавцем та приймання талонів покупцем здійснюється за адресою: Україна, 17100, Чернігівська область, м. Носівка, вул. Центральна, 53. Право власності на товар переходить від продавця до покупця з дати передачі покупцю, що є датою підписання обома сторонами видаткових накладних на товар.
Місце знаходження заправочної станції в м. Носівка, на відстані не більше 1,5 – 2 км до замовника.
До обов`язків продавця належить, зокрема, передача товару покупцю відповідно до кількості та якості, зазначеній в рахунку-фактурі або в накладній в термін, що не перевищує 3-х робочих днів з моменту замовлення (п. 6.2.1.).
За п. 10.1. договір набирає чинності з дати підписання і діє до 31.12.2024, а в частині взятих зобов`язань – до їх повного виконання.
На виконання умов договору від 02.10.2024 № СК4/749-Т, сторонами складена видаткова накладна від 02.10.2024 № 0004/0002024, за якою відповідач передав позивачу талони на відпуск пального (дизпалива) в обсязі 2000 л, за ціною 50,49 грн за 1 л, загальною вартістю 100 980,00 грн (з ПДВ), за який позивач повністю розрахувався згідно з платіжною інструкцією від 07.10.2024 № 198.
Сторони погодили, що відпуск товару здійснюється з АЗС за довірчими документами (скретч-картками) на отримання товару відповідно до Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами (затверджені постановою КМУ від 20.12.1997 № 1442). Скретч-картка є підставою для видачі (заправки) АЗС вказаного в картці об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скретч-картках вважаються виконаними.
Мотивуючи позов про стягнення з відповідача попередньої оплати за договором від 02.10.2024 № СК4/749-Т, позивач зазначає, що Товариством не виконані договірні зобов`язання з поставки товару, зокрема: дизельного пального обсягом 1560 л загальною вартістю 78 764,40 грн (з ПДВ), про що ним до матеріалів справи долучено неотоварені скретч-картки на дизпаливо, номіналом 20 л, за наступними серійними номерами: 304623395860 – 304623395919, 304623396021 – 304623396038 (за підсумком, 78 штук).
Позивач, у досудовому порядку, звертався до відповідача з претензією від 02.04.2025 № 16-10/437, з проханням забезпечити отримання товару на АЗС мережі Авіас на умовах договору від 02.10.2024 № СК4/749-Т, протягом 10 робочих днів після отримання претензії (поштове відправлення: 1710002396760). Вимога вручена адресату, засобами поштового зв`язку за місцем реєстрації, 08.04.2025, проте залишена без належного реагування.
Наведені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом про повернення попередньої оплати за товар за договором від 02.10.2024 № СК4/749-Т, що не був поставлений відповідачем; а також про стягнення неустойки (в формі пені та штрафу), 3% річних та інфляційних втрат за порушення договірних зобов`язань.
Суд, проаналізувавши умови договору про закупівлю товарів від 02.10.2024 № СК4/749-Т, установив, що між сторонами склались відносини з поставки товару (дизпалива за довірчими документами, за рахунок бюджетних коштів), тобто на правовідносини сторін поширюється дія положень глави 54 ЦК України, §1 та §3.
Як встановлено судом, виходячи з умов п. 10.1., договір про закупівлю від 02.10.2024 № СК4/749-Т діє до повного виконання сторонами взятих зобов`язань.
До обставин, що входять до предмету доказування в цій справі належить: наявність між сторонами договірних правовідносин; порушення відповідачем зобов`язань щодо поставки товару, обумовленого специфікацією до нього, та наявність достатніх підстав для застосування до відповідача господарсько-правової відповідальності, зокрема, шляхом присудження до стягнення договірних санкцій (неустойки в формі пені та штрафу), та в порядку статті 625 ЦК України, 3% річних та інфляційних втрат.
Виходячи зі змісту статей 6, 627, 629 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим до виконання сторонами.
За статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, зокрема, договору поставки товару для державних потреб.
За частиною 1 статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
За частиною 1 статті 664 цього Кодексу обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо в строк, установлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
Згідно з частиною 1 статті 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, – вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Відповідно до частини 2 статті 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар в установлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Керуючись наведеними нормами, позивач просить стягнути з відповідача попередню оплату за недопоставлений відповідачем товар у розмірі 78 764,40 грн за договором від 02.10.2024 № СК4/749-Т.
Відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 № 281/171/578/155), талон – це спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.
Форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери (п. 10.3.3.1. Інструкції).
Заправлення за талонами відображається в змінному звіті АЗС за формою № 17-НП (п. 10.3.3.2. Інструкції).
За загальним правилом, для отримання товару на АЗС покупець пред`являє оператору АЗС картку (талон) на пальне. Оператор АЗС здійснює відповідну ідентифікацію талону / картки на пальне, здійснює фактичну передачу (видачу) товару відповідної марки та кількості, після чого талон / картка на пальне залишається в оператора, що є підтвердженням факту отримання покупцем товару зі зберігання відповідного асортименту та кількості.
Таким чином, покупець як власник талонів / карток на пальне, отриманих від постачальника, володіє законним правом на отримання на АЗС, визначених угодою, товару (пального) по талонах / картках у кількості, маркуванні, визначеному в талонах на пальне. Аналогічні правові висновки, наведені в постанові Верховного Суду від 06.06.2023 у справі № 903/666/22.
Пунктом 9 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами (затверджені постановою КМУ від 20.12.1997 № 1442), розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.
Суд, проаналізувавши положення договору від 02.10.2024 № СК4/749-Т, дійшов висновку, що сторони не погоджували граничні строки на відпуск пального за довірчими документами; договір діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.
Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві в строк, установлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, – відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Згідно з частиною 2 статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
За поясненнями позивача, починаючи з грудня 2024 року, на АЗС постачальника та його партнерів відпуск пального не здійснюється.
04.04.2025, позивач звернувся до відповідача з претензією від 02.04.2025 № 16-10/437, згідно з якою вимагав поставити товар за договором від 02.10.2024 № СК4/749-Т, дизпаливо об`ємом 1560 л, протягом 10-ти робочих днів після отримання цієї претензії (поштове відправлення: 1710002396760), що вручена адресату, засобами поштового зв`язку за адресою його реєстрації, 08.04.2025, проте, залишена останнім без виконання. 
Наведені обставини відповідачем не заперечуються.
З наведеного слідує, що граничний строк з поставки товару за цим договором сплинув 22.04.2025, тобто відповідач прострочив виконання зобов`язання з поставки товару в узгодженому обсязі, починаючи з 23.04.2025, про що до матеріалів справи також долучено невикористані скретч-картки (талони на відпуск пального), на дизельне пальне, номіналом 20 л, у загальному обсязі на 1560 л, згідно з якими загальна вартість пального складає 78 764,40 грн, з ПДВ (1560 л х 50,49 грн), за наступними серійними номерами: 304623395860 – 304623395919, 304623396021 – 304623396038.
Відповідно до публічнодоступної інформації, мережа АЗС “АNР-АВІАС” наразі не здійснює господарської діяльності, зокрема, не забезпечує відпуск пального споживачам. Ця інформація є загальновідомою та підтверджується численними повідомленнями у ЗМІ, скаргами споживачів.
За частиною 3 статті 75 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Питання щодо повернення попередньої оплати у випадку непоставки товару врегульовано статтею 693 ЦК України.
За висновками Верховного Суду щодо застосування положень частини 2 статті 693 ЦК України в постанові від 19.03.2024 у справі № 910/3016/23, умовою застосування цієї норми є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі – формі позову (такі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 15.02.2024 у справі № 910/3611/23, від 09.02.2023 у справі № 910/5041/22, від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17).
При цьому, передумовою застосування статті 693 ЦК України в будь-якому разі є невиконання обов`язку продавцем з поставки (передачі) товару у передбачений (домовлений) строк, та саме позивач має довести суду, що строк поставки (передачі) товару є таким, що настав та прострочений відповідачем.
Суд, виходячи з положень частини 2 статті 530, статті 663 ЦК України, встановив, що відповідач прострочив зобов`язання з поставки товару, обумовленого договором від 02.10.2024 № СК4/749-Т та специфікацією до нього, починаючи з 23.04.2025, зі спливом 10-ти робочих днів після отримання ним претензії (вимоги) від 02.04.2025 № 16-10/437.
Позивач реалізував право вимагати від відповідача повернення попередньої оплати за товар за договором, поставка якого прострочена (в порядку частини 2 статті 693 ЦК України), шляхом пред`явлення цього позову до суду.
З аналізу положень статті 693 ЦК України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. В разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.
При цьому, оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі – формі позову.
Відповідач на момент ухвалення рішення не спростував доводів позивача, не надав належних доказів на підтвердження поставки товару або повернення грошових коштів, сплачених у рахунок вартості такого товару, поставка якого мала бути здійснена за довірчими документами на АЗС постачальника (мережа заправок “АNР-АВІАС”), у радіусі 1,5 – 2 км від місця знаходження КНП «Носівська міська лікарня імені Ф.Я. Примака» Носівської міської ради (17100, Чернігівська область, Ніжинський район, м. Носівка, вул. Центральна, 53).
З урахуванням установлених обставин вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 78 764,40 грн, за договором від 02.10.2024 № СК4/749-Т, є правомірною, ґрунтується на належних, допустимих та достовірних доказах у справі, відтак, підлягає задоволенню.
Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, установлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом (стаття 610, частина 1 статті 612 цього Кодексу).
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.
Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки виходячи з положень статті 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, в той час як у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій, що узгоджується з принципом свободи договору.
Виходячи зі сталої практики Верховного Суду, неустойка має подвійну правову природу: є одночасно способом забезпечення виконання зобов`язання та заходом відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та заходу відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) і захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, зокрема, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання. 
Водночас застосування неустойки має здійснюватися з дотриманням принципів розумності та справедливості.
Сторони в пунктах 7.2., 7.3. договору встановили, що в разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань при закупівлі товарів, продавець сплачує покупцю штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) в розмірі, встановленому цим договором. Зокрема, в разі порушення строку передачі товару за цим договором, продавець сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів, додатково, стягується штраф у розмірі 7% від вказаної вартості.
Виходячи з наведених умов, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача, за порушення негрошових зобов`язань з поставки товару в установлений строк, за період з 01.01.2025 по 24.02.2026, пеню в розмірі 0,1% від ціни договору за кожний день прострочення виконання в сумі 33 081,05 грн, та з огляду на порушення погоджених строків поставки понад 30 днів, штраф у розмірі 7% від ціни договору, в сумі 5 513,51 грн. 
Натомість, у ході вирішення даного спору, суд установив, що зобов`язання відповідача з поставки товару в узгодженому сторонами обсязі, прострочене останнім з 23.04.2025, зі спливом 10-ти робочих днів після отримання претензії (вимоги) від 02.04.2025 № 16-10/437, тобто право на нарахування та стягнення неустойки за цим договором виникло у позивача починаючи з 23.04.2025.
Позивач не врахував присікальний строк щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення зобов`язань, установлений частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, положення якого були чинними, як на момент укладення сторонами договору від 02.10.2024 № СК4-749-Т, так і на момент набуття останнім права на стягнення штрафних санкцій за порушення відповідачем зобов`язань за цим договором.
За висновком суду, оскільки матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем договірних зобов`язань з поставки товару, відтак перевіривши розрахунок позивача в частині нарахування неустойки за порушення постачальником негрошових зобов`язань, позов у частині вимог про стягнення пені (в розмірі 0,1% від ціни договору), за період з 23.04.2025 по 23.10.2025, підлягає задоволенню в сумі 14 492,65 грн та в частині вимог про стягнення штрафу в повному обсязі, в сумі 5513,51 грн.
В іншій частині вимог щодо стягнення з відповідача неустойки (в формі пені) в сумі 18 588,40 грн, позов задоволенню не підлягає.
У межах цього позову позивач заявив похідні вимоги про стягнення з відповідача, в порядку частини 2 статті 625 ЦК України, за порушення грошових зобов`язань з повернення попередньої оплати, за період з 01.01.2025 по 24.02.2026, 3% річних у сумі 2718,99 грн та інфляційні втрати в сумі 6864,54 грн.
За частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Сплата трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань від простроченої суми не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові, зокрема, від знецінення грошової одиниці за час такого користування.
Право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати, в силу частини 2 статті 693 ЦК України, за своїм змістом є правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем з поставки товару і виникає нове грошове зобов`язання.
Як установлено судом, позивач реалізував своє право вимагати від відповідача повернення попередньої оплати, сплаченої за платіжною інструкцією від 07.10.2024 № 198 у рахунок вартості товару, обумовленого договором від 02.10.2024 № СК4/749-Т, шляхом пред`явлення цього позову до суду, тобто станом на 27.02.2026, до вказаної дати в відповідача був відсутній обов`язок з повернення позивачу коштів за діючим договором, що свідчить про відсутність у позивача права нараховувати та стягувати з відповідача відсотки річних та інфляційні втрати в спірному періоді, з 01.01.2025 по 24.02.2026.
Таким чином, позов у частині вимог про стягнення з відповідача в порядку частини 2 статті 625 ЦК України, 3% річних у сумі 2718,99 грн та інфляційних втрат у сумі 6864,54 грн, за період з 01.01.2025 по 24.02.2026, задоволенню не підлягає.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом (частина 1 статті 14 ГПК України).
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Виходячи з установлених обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача попередньої оплати за договором у сумі 78 764,40 грн, сплачених позивачем, згідно з платіжною інструкцією від 07.10.2024 № 198, у рахунок вартості дизельного пального, обсягом 1560 л (талони / скретч-картки на відпуск яких долучені позивачем до матеріалів справи), та неустойки за порушення зобов`язань з поставки товару (пункти 7.2., 7.3. договору), зокрема, пені в сумі 14 492,65 грн, за період з 23.04.2025 по 23.10.2025, та штрафу, за порушення строків поставки товару понад 30 календарних днів, у сумі 5513,51 грн.
В іншій частині позов задоволенню не підлягає за необґрунтованістю.
Щодо розподілу судових витрат.
При ухваленні рішення в справі, суд, зокрема, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.
Відповідно до п. 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається в спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, – на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
З огляду на те, що позов задоволений частково, судові витрати позивача по сплаті судового збору (згідно з платіжною інструкцією від 23.01.2026 № 40) підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в сумі 2589,43 грн, пропорційно розміру задоволених вимог.
Керуючись статтями 13, 14, 42, 46, 73 – 80, 86, 123, 129, 233, 236 – 238, 240, 241, 247, 251, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:
1. Задовольнити частково позов Комунального некомерційного підприємства “Носівська міська лікарня імені Ф. Я. Примака” Носівської міської ради (код ЄДРПОУ 02006426) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Тенегія” (код ЄДРПОУ 44604267) про стягнення 126 942,49 грн.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Тенегія” (код ЄДРПОУ 44604267; вул. Соборна, 99, м. Павлоград, Павлоградський район, Дніпропетровська область, 51400) на користь Комунального некомерційного підприємства “Носівська міська лікарня імені Ф. Я. Примака” Носівської міської ради (код ЄДРПОУ 02006426; вул. Центральна, 53, м. Носівка, Ніжинський район, Чернігівська область, 17100) борг (попередню оплату) в сумі 78 764,40 грн, пеню в сумі 14 492,65 грн, штраф у сумі 5 513,51 грн та судовий збір у сумі 2589,43 грн.
Видати наказ після набрання судовим рішення законної сили.
3. В іншій частині позову відмовити.

Судове рішення в справі ухвалене в перший робочий день, 13.07.2026, після виходу судді Романенко А.В. зі щорічної відпустки.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасоване, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 ГПК України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні були оголошені лише вступна та резолютивна частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду в порядку визначеному статтею 257 ГПК України. 

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://cn.arbitr.gov.ua/sud5028/.

Суддя А.В. Романенко