ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 серпня 2026 року | справа № 380/11231/26

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БоксВей» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів, -
в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «БоксВей» (далі позивач, ТОВ «БоксВей») з позовом до Львівської митниці (далі відповідач, митний орган), в якому просить визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 08.05.2026 №UA209000/2026/000746/2, від 18.05.2026 №UA209000/2026/000802/2 та від 19.05.2026 №UA209000/2026/000819/2.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачем ввезено на митну територію України товар із визначенням митної вартості за першим методом (за ціною договору), однак митним органом прийнято оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів. Стверджує, що для митного оформлення надано всі документи, які підтверджують заявлену митну вартість імпортованого товару. Звертає увагу, що відповідачем не визначено та не повідомлено позивача в установленому порядку про наявність хоча однієї із підстав, визначених ч.3 ст.53 Митного кодексу України (далі МК України), які б свідчили про виникнення у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, з чим пов`язується можливість витребування митним органом додаткових документів у декларанта. Указує, що зауваження митниці стосуються документів, які не впливають на числові значення складових митної вартості, а джерела коригування наведені лише з посиланням на номер та дату митних декларацій без порівняння характеристик товару. З метою захисту порушеного права товариство звернулося до суду з цим позовом.
Ухвалою судді від 08.06.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою суду від 13.08.2026 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві. Вважає спірні рішення обґрунтованими та правомірними. Обумовлює своє право на витребування додаткових документів у декларанта наявністю обґрунтованих сумнівів у правильності визначення митної вартості. Звертає увагу на те, що інвойси підписані лише стороною продавця та не містять підпису і печатки покупця, а до митного оформлення не надано замовлень, передбачених п.1.2 контрактів. Указує на непідтвердження ціни, фактично сплаченої за товар, через відсутність у платіжних інструкціях обов`язкових реквізитів, визначених Положенням №216, та на те, що подання платіжної інструкції не свідчить про фактичне виконання операції банком. Наводить зауваження щодо CMR, митних декларацій країни відправлення, строку дії контракту, договору перевезення та транспортування за маршрутом Гданськ Глівіце. Зазначає, що витрати на правову допомогу є неспівмірними. У задоволенні позову просить відмовити.
Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій навів доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві, зазначивши, що відповідач, витребовуючи додаткові документи, діяв не в межах та не у спосіб, передбачений чинним законодавством, а повідомлення митниці щодо подання додаткових документів не містять посилань на конкретні виявлені недоліки поданих документів.
Розглянувши подані документи і матеріали, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив таке:
Товариство з обмеженою відповідальністю «БоксВей» (місцезнаходження: 79040, Львівська область, м. Львів, вул. Курмановича В. Генерала, буд. 9, офіс 3-1, код ЄДРПОУ 45896389) зареєстроване як юридична особа. Основним видом економічної діяльності товариства є неспеціалізована оптова торгівля (46.90).
17.06.2025 між ТОВ «БоксВей» (покупець) та компанією «HUZHOU SHINAIER FURNISHING CO.,LTD», Китай (виробник-постачальник) укладено зовнішньоекономічний контракт №SN062025, відповідно до якого продавець поставляє та передає у власність покупця вуличні меблі (товар), а покупець приймає та оплачує товар згідно з інвойсами, які є невід`ємною частиною цього контракту.
Згідно з рахунком-фактурою (інвойсом) №SN-25Z030 від 05.12.2025 покупець придбав у продавця товар загальною вартістю 16091,95 дол. США.
08.05.2026 з метою митного оформлення вказаного товару позивач подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №26UA209170040875U5, за якою до митного оформлення заявлено імпортний товар (тов.1 розкладний стіл на металевому каркасі з пластиковою панеллю; тов.2 меблі для сидіння з металевим каркасом не оббиті). Митну вартість товару визначено за ціною договору (основним методом).
Одночасно з митною декларацією декларант подав документи, зазначені у графі 44: зовнішньоекономічний договір (контракт) №SN062025 від 17.06.2025, рахунок-проформу №SN-25Z030 від 18.08.2025, рахунок-фактуру (інвойс) №SN-25Z030 від 05.12.2025, пакувальний лист від 05.12.2025, банківські платіжні документи №279 від 17.03.2026 та №38 від 20.08.2025, договір про надання транспортно-експедиторських послуг №K010725-23 від 02.07.2025, рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №411 від 23.04.2026, коносамент №UTRUST26020146A від 17.02.2026, накладну УМВС №308396 від 23.04.2026, автотранспортну накладну №2429 від 07.05.2026, митну декларацію країни відправлення №310120260000079857 від 06.02.2026.
Митний орган направив декларанту повідомлення про необхідність подання додаткових документів для підтвердження митної вартості відповідно до ст.53 МК України та зазначив, що у митниці відсутня цінова інформація про ідентичні та подібні (аналогічні) товари. На вимогу декларант надав прайс-лист та інтернет-пропозицію і просив визнати митну вартість на основі поданих документів.
08.05.2026 Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000746/2. Джерелом інформації для коригування митної вартості товару №1 слугувала МД №500500/2026/6124 від 25.02.2026 (4,01 дол. США/кг), товару №2 МД №100390/2026/102142 від 16.02.2026 (4,01 дол. США/кг). Застосовано резервний метод (ст.64 МК України). У зв`язку з прийняттям цього рішення оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів №UA209170/2026/000557. Сума донарахованих митних платежів за цим рішенням становить 277293,33 грн.
16.06.2025 між ТОВ «БоксВей» (покупець) та компанією «UPLION INDUSTRIAL CO., LIMITED», Китай (виробник-постачальник) укладено зовнішньоекономічний контракт №25UP1606, відповідно до якого продавець поставляє та передає у власність покупця вуличні меблі (товар), а покупець приймає та оплачує товар згідно з інвойсами, які є невід`ємною частиною цього контракту.
Згідно з рахунком-фактурою (інвойсом) №25UP4940 від 21.01.2026 покупець придбав у продавця товар загальною вартістю 27412,50 дол. США. 18.05.2026 позивач подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №26UA209170044194U9, за якою до митного оформлення заявлено імпортний товар (садові парасольки та подібні парасольки). Одночасно декларант подав документи, зазначені у графі 44, зокрема контракт №25UP1606 від 16.06.2025, рахунок-проформу №25UP4940 від 13.10.2025, рахунок-фактуру №25UP4940 від 21.01.2026, пакувальний лист від 21.01.2026, банківські платіжні документи №106 від 16.10.2025 та №260 від 09.02.2026, договір транспортного експедирування №2307/25-02 від 23.07.2025, рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №2605022 від 04.05.2026, коносамент №BW26010424 від 25.01.2026, накладну УМВС №31530427 від 01.05.2026, автотранспортну накладну №25UP4940 від 16.05.2026, митну декларацію країни відправлення №310120260519627319 від 21.01.2026.
18.05.2026 Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000802/2. Джерелом інформації для коригування слугувала МД №100200/2026/352184 від 18.02.2026 (парасольки від сонця, 3,75 дол. США/кг). Застосовано резервний метод (ст.64 МК України). У зв`язку з прийняттям цього рішення оформлено картку відмови №UA209170/2026/000589. Сума донарахованих митних платежів за цим рішенням становить 224977,24 грн.
Згідно з рахунком-фактурою (інвойсом) №25UP4936 від 21.01.2026, укладеним на виконання контракту №25UP1606 від 16.06.2025, покупець придбав у продавця товар загальною вартістю 15054,30 дол. США. 19.05.2026 року позивач подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №26UA209170044841U0, за якою до митного оформлення заявлено імпортний товар (тов.1 садові парасольки; тов.2 ліжка похідні (розкладачки) з металевим каркасом). Одночасно декларант подав документи, зазначені у графі 44, зокрема контракт №25UP1606 від 16.06.2025, рахунок-проформу №25UP4936 від 09.10.2025, рахунок-фактуру №25UP4936 від 21.01.2026, пакувальний лист від 21.01.2026, банківські платіжні документи №161 від 20.11.2025 та №259 від 06.02.2026, договір транспортного експедирування №2307/25-02 від 23.07.2025, рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №2605028 від 05.05.2026, коносамент №BW26010425 від 25.01.2026, накладну УМВС №02052613 від 02.05.2026, автотранспортну накладну №25UP4936 від 18.05.2026, митну декларацію країни відправлення №310120260519620878 від 22.01.2026.
19.05.2026 Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000819/2. Джерелом інформації для коригування митної вартості товару №1 слугувала МД №100200/2026/352230 від 19.02.2026 (парасольки від сонця, 3,75 дол. США/кг), товару №2 МД №100160/2026/500799 від 02.02.2026 (складане ліжко з металевим каркасом, 4,01 дол. США/кг). Застосовано резервний метод (ст.64 МК України). У зв`язку з прийняттям цього рішення оформлено картку відмови №UA209170/2026/000598. Сума донарахованих митних платежів за цим рішенням становить 97737,56 грн.
На виконання вимог оскаржуваних рішень декларантом було подано нові митні декларації, за якими товар випущено у вільний обіг зі сплатою донарахованих митних платежів.
Позивач з рішеннями про коригування митної вартості товарів не погоджується, вважає їх протиправними та такими, що суперечать поданим декларантом документам і нормам чинного законодавства, тому звернувся до суду з цим позовом про їх скасування.
При вирішенні спору по суті суд керується таким.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно із частиною другою статті 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 вказаного Кодексу.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII вказаного Кодексу та вказаною главою (частина перша статті 52 МК України).
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).
За правилами частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених вказаним Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається частиною другою статті 53 МК України, а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 вказаного Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до вимог частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій вказаної статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Відповідно до частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Згідно з частинами першою, другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування зазначеного методу, визначених у частині першій статті 58 вказаного Кодексу.
У частині шостій статті 54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 зазначеного Кодексу, або відсутності у таких документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за такі товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 зазначеного Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з частиною другою статті 55 МК України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 вказаного Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Згідно з пунктом 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 МК України з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм зазначеного Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Як встановив суд, уповноважена особа декларанта для здійснення митного оформлення трьох партій товару подала до відповідача повний перелік документів, передбачений частиною другою статті 53 МК України, зокрема зовнішньоекономічні контракти, рахунки-проформи, рахунки-фактури (інвойси), пакувальні листи, банківські платіжні документи, транспортні (перевізні) документи та митні декларації країни відправлення.
Щодо наявності у відповідача правових підстав для надіслання вимог про надання додаткових документів суд зазначає, що витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Відтак наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Суд встановив, що надіслані декларанту повідомлення про необхідність подання додаткових документів фактично відтворюють увесь перелік документів, наведений у частині третій статті 53 МК України, без конкретизації того, які саме складові митної вартості є непідтвердженими та які документи можуть усунути сумніви митного органу. Вимога надати всі документи за загальним переліком, безвідносно їхньої релевантності в конкретному випадку, є безпідставною та такою, що направлена на позбавлення декларанта можливості надати документи, які б стосувалися дійсних зауважень митного органу. Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 23.01.2020 у справі №804/4365/16.
Надаючи оцінку зауваженню відповідача про те, що подані до митного оформлення інвойси №SN-25Z030 від 05.12.2025, №25UP4940 від 21.01.2026 та №25UP4936 від 21.01.2026 підписані лише стороною продавця та не містять печатки і підпису покупця, а також про ненадання замовлень, передбачених п.1.2 контрактів, суд зазначає таке.
Розділами 1 контрактів №SN062025 від 17.06.2025 та №25UP1606 від 16.06.2025 не передбачено, що рахунок-фактура вважається погодженим лише в разі підписання такого документа продавцем і покупцем. Наведене положення визначає лише, що у рахунку-фактурі зазначаються найменування, кількість та ціна товару, однак не конкретизує способу їх узгодження. Подані до митного оформлення інвойси містять печатку та підпис уповноваженої особи продавця.
Комерційний інвойс у зовнішньоекономічній діяльності це документ, який продавець надає покупцю, щоб підтвердити угоду про продаж товарів та відобразити інформацію про них, і використовується для митних цілей. Чинним законодавством України затвердженої форми інвойсу не встановлено. Позивач не впливає на зміст документів, що формуються та надаються продавцем товару контрагентом за договором, і при цьому погодився із виставленим продавцем інвойсом, що підтверджується його подальшими діями щодо ввезення та декларування товару.
На даний час чинне законодавство дозволяє формувати рахунки-фактури в електронному вигляді, а тому такі можуть і не містити фізичного підпису уповноважених сторін договору та не завірятися печатками сторін у паперовому вигляді. Відсутність в інвойсі окремих реквізитів підприємства покупця (відтиску печатки, підпису) не впливає на формування митної вартості товару. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 17.04.2018 у справі №815/329/17, відповідно до якої фактична оплата за поставлений товар, спосіб та часові рамки такої оплати не впливають на ціну товару, що передбачена контрактом.
Замовлення (заявка) до контракту не є первинним документом, який містить у собі інформацію про вартість товару, оскільки у заявці може міститися лише інформація про кількість та асортимент товару. На законодавчому рівні відсутнє визначення складових (реквізитів) заявки до зовнішньоекономічного контракту, а такий документ нормами статті 53 МК України не віднесено до документів, що підтверджують митну вартість. Крім того, до митного контролю подано рахунки-проформи, які за своєю суттю є попередніми інвойсами та існують для узгодження ціни й обсягу поставки. За таких обставин суд вважає, що подані декларантом документи підтверджують заявлену митну вартість товару, а це зауваження відповідача є необґрунтованим.
Щодо зауваження про відсутність у платіжних інструкціях обов`язкових реквізитів, визначених Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216, зокрема підпису відповідальної особи платника, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції. Підпунктом 10 пункту 14 Положення №216 передбачено, що платіжна інструкція в іноземній валюті має містити призначення платежу, а пунктом 15 що платник заповнює цей реквізит таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіжну операцію та документи, на підставі яких вона здійснюється. Обов`язкового зазначення у графі «Призначення платежу» реквізитів контракту та рахунку-фактури наведені норми не встановлюють.
Суд установив, що у наданих платіжних інструкціях у призначенні платежу наявні посилання на відповідні контракти та рахунки-проформи; ці інструкції містять відмітки банку про проведення оплати, дату та суму операції в доларах США, розрахункові рахунки сторін, що узгоджується з іншими документами, поданими до митного оформлення. Загальні суми за товар на час митного оформлення були повністю сплачені. З огляду на викладене зазначені банківські платіжні документи можливо ідентифікувати з відповідними поставками товарів, а доводи відповідача про те, що подання платіжної інструкції не свідчить про виконання операції банком, ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами.
Щодо посилань відповідача на відсутність штампу та/або підпису відправника у графі 22 CMR №2429 від 07.05.2026 та №25UP4936 від 18.05.2026 суд зазначає, що графа 22 цих CMR містить надруковані реквізити як відправника, так і перевізника, що дають змогу їх ідентифікувати, і це не суперечить вимогам Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956 року). При цьому статтею 6 Конвенції не передбачено печатки та підпису відправника і перевізника як обов`язкових реквізитів CMR.
Наявність або відсутність окремих необов`язкових реквізитів у CMR не впливає на підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, оскільки недоліків щодо кількісних та якісних характеристик товару, вказаного у вантажній накладній, митним органом не виявлено. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості; умови міжнародного перевезення товарів безпосередньо не впливають на ціну товару, а тому самі по собі недоліки щодо оформлення вантажних накладних CMR не можуть бути підставою для сумніву щодо правильності визначення митної вартості товарів. Наведене узгоджується з висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 20.06.2023 у справі №380/1221/2020.
Щодо зауважень відповідача до митних декларацій країни відправлення (наявність у них номерів документів 277892656, 277826899 та 277826900, які до митного оформлення не подано; зазначення у графі «країна призначення» POLAND; розбіжність у назві морського судна) суд зазначає таке.
Митна декларація країни відправлення за змістом частини другої статті 53 МК України не належить до основних документів, що підтверджують митну вартість товарів. Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 53 цього Кодексу копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, який подається декларантом за наявності. Позивач не є суб`єктом заповнення експортної митної декларації та не впливає на її зміст, а тому подає її до митного органу в тому вигляді, в якому вона отримана від відправника товару. Зазначені відповідачем номери документів містяться у поданих до митного оформлення коносаментах та ідентифікують лінійні коносаменти, які використовуються перевізником. Відповідач не навів жодних положень чинного законодавства країни відправлення, які б регламентували порядок заповнення відповідних граф експортної декларації та підтверджували порушення при її оформленні, обмежившись припущеннями. Доказування ж не може ґрунтуватися на припущеннях (частина друга статті 73 КАС України).
Щодо зауваження відповідача про те, що контракт №25UP1606 від 16.06.2025 не містить положень щодо строку його дії, що не дозволяє перевірити його чинність на момент подання митної декларації, суд зазначає, що пунктом 11 контракту передбачено, що він набирає чинності з моменту його підписання та діє до моменту виконання сторонами всіх зобов`язань щодо нього у повному обсязі. Наведене відповідає положенням статті 631 Цивільного кодексу України, згідно з якою строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Оскільки посадові особи митниці не навели положень закону, згідно з якими укладений сторонами зовнішньоекономічний договір є недійсним, та не подали рішення суду про визнання його недійсним, цей договір є правомірним. Крім того, посилання відповідача на частину третю статті 180 Господарського кодексу України є неспроможним, оскільки цей Кодекс визнано таким, що втратив чинність.
Щодо зауваження про ненадання до митного оформлення договору перевезення №2307/25-02 від 23.07.2025 та документів про витрати на навантаження/перевантаження товару на маршруті Гданськ Глівіце суд зазначає таке.
Договір транспортного експедирування №2307/25-02 від 23.07.2025 зазначений у митних деклараціях з позначкою «m», яка згідно з Порядком заповнення митних декларацій за формою єдиного адміністративного документа, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №651, означає, що вказаний документ надавався митному органу в попередніх випадках митного оформлення товарів. В обґрунтування заявлених транспортних витрат декларантом подано рахунки-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг, коносаменти, накладні УМВС та автотранспортні накладні. Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» встановлено, що для підтвердження витрат на транспортування можуть належати, зокрема, рахунок-фактура (акт виконаних робіт) від виконавця договору про надання транспортно-експедиційних послуг; вжитий у цьому переліку термін «можуть належати» означає, що для підтвердження таких витрат достатньо одного із перелічених документів.
Щодо маршруту Гданськ Глівіце позивачем надано лист експедитора ТОВ «ФОРМАГ» від 29.05.2026, згідно з яким переміщення контейнера на цій ділянці здійснюється як частина внутрішнього логістичного процесу оператора та не оформлюється окремим транспортним документом, а вартість навантажувально-розвантажувальних робіт і переміщення контейнера входить до вартості послуг, зазначених у рахунку. Верховний Суд у постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14 зазначив, що якщо законом не визначено доказ, виключно яким повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами; Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів. З огляду на викладене суд доходить висновку, що усі транспортні витрати, понесені позивачем, включені до заявленої митної вартості та підтверджені документально.
Надаючи оцінку правомірності визначення відповідачем митної вартості товарів за резервним методом, суд зазначає таке.
У разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей, визначених частиною другою статті 55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості. При цьому сама лише інформація з бази даних про митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару дійсно було імпортовано до України. Наведене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 05.02.2019 у справі №816/1199/15-а.
У рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу. Наведене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 14.08.2018 у справі №821/1617/17.
Суд установив, що в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів відповідач обмежився зазначенням номерів та дат митних декларацій, які стали джерелом інформації для коригування, без наведення пояснень щодо зроблених коригувань на обсяги партії, умови поставки та комерційні умови і без порівняння характеристик оцінюваного товару та товару, ціна якого взята за основу. Такий підхід до формування оскаржуваних рішень суперечить наведеним положенням законодавства та є самостійною підставою для їх скасування.
Стосовно доводів відповідача про проведення консультацій із декларантом з метою визначення основи вартості товару суд зазначає, що формальне посилання відповідача в оспорюваних рішеннях на проведення консультацій без фактичного їх проведення та без конкретизації документів, які слід подати декларантом для підтвердження задекларованої митної вартості товару, не може бути підтвердженням здійснення таких консультацій. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14.06.2022 у справі №809/257/17.
З урахуванням наведеного суд вважає, що позивач подав до митного органу повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості імпортованих товарів за основним методом, а відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар; правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідач не спростував, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідач не довів.
Суд при розгляді справи враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
Зважаючи на викладені порушення, допущені митним органом при здійсненні коригування митної вартості товарів, суд дійшов висновку про невідповідність оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів від 08.05.2026 №UA209000/2026/000746/2, від 18.05.2026 №UA209000/2026/000802/2 та від 19.05.2026 №UA209000/2026/000819/2 критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, а тому такі є протиправними та підлягають скасуванню.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем під час звернення до суду з цим позовом сплачено судовий збір у розмірі 7200,10 грн. Саме таку суму судового збору слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Щодо витрат на правову допомогу суд зазначає, що згідно з частиною четвертою статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу до матеріалів справи надано Договір №1-24/10/25 про надання правової допомоги від 24.10.2025 та Додаткову угоду №40 від 22.05.2026 до вказаного Договору, згідно з якою правова допомога у цій справі оцінена сторонами у 20000,00 грн.
Суд звертає увагу, що при встановленні розміру гонорару за надання професійної правничої допомоги враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 26.06.2019 у справі №200/14113/18-а.
Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, суд вважає, що обґрунтованим, об`єктивним і таким, що підпадає під критерій розумності, є визначення вартості послуг адвоката у сумі 8000,00 грн, саме ця сума судових витрат на правничу допомогу адвоката підлягає присудженню на користь позивача.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів прийняте Львівською митницею від 08.05.2026 №UA209000/2026/000746/2.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів прийняте Львівською митницею від 18.05.2026 №UA209000/2026/000802/2.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів прийняте Львівською митницею від 19.05.2026 №UA209000/2026/000819/2.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (ЄДРПОУ 43971343) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БоксВей» (ЄДРПОУ 45896389) 7200 (сім тисяч двісті) грн 10 коп сплаченого судового збору та 8000 (вісім тисяч) грн 00 коп витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з урахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.