Справа №491/2/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року Ананьївський районний суд Одеської області в складі: головуючої судді – Надєр Л.М.,
за участю секретаря судового засідання – Голубович А.М.,
за участю сторін у справі:
позивача – ОСОБА_1 
представника позивача – Колос В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ананьєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства «Янтар» про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки та припинення права оренди земельної ділянки, стягнення заборгованості по орендній платі,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства «Янтар» про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки та припинення права оренди земельної ділянки, стягнення заборгованості по орендній платі.
Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що у приватній власності позивача знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером 5120282600:01:001:0156 площею 4,74 га, розташована на території колишньої Коханівської сільської ради Ананьївського району Одеської області. Позивач зазначає, що 09 лютого 2017 року між ним та відповідачем було укладено договір оренди вище вказаної земельної ділянки, яка належить позивачу. Строк договору 10 років та вказаний договір було зареєстровано 03 березня 2017 року у центрі надання адміністративних послуг Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області. Позивач зазначає, що в порушення умов договору відповідач у період з 2021 року по 2024 рік систематично не сплачує позивачу орендну плату у будь-якій формі за користування земельною ділянкою. Позивач вказує, що на час укладення договору між ним та відповідачем нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила 128274 гривні 67 копійок. Розмір орендної плати складає 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки. Таким чином у 2021 році мінімальний розмір орендної плати становив не менш як 3849 гривень. У 2022 році нормативна грошова оцінка земельної ділянки позивача становила 147020 гривень 58 копійок, а мінімальний розмір орендної плати у 2022 році становив 4410 гривень 61 копійка. У 2023 році нормативна грошова оцінка земельної ділянки позивача становила 154518 гривень 62 копійки, а мінімальний розмір орендної плати у 2023 році становив 4635 гривень 55 копійок. У 2024 році нормативна грошова оцінка земельної ділянки позивача становила 162243 гривні 89 копійок, а мінімальний розмір орендної плати у 2024 році становив 4867 гривень 31 копійка. 
З урахуванням наведених вище обставин позивач звернувся до суду з даною позовною заявою та просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 24 лютого 2025 року було відкрито провадження у справі та вирішено питання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.
Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено процесуальні права відповідачу про право на подання відзиву на позовну заяву та роз`яснено порядок його реалізації, а також право звернутися до суду з зустрічною позовною заявою.
07 квітня 2026 року представник позивача – адвокат Колос В.М., подав до суду заяву про збільшення позовних вимог з додатками до неї, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по орендній платі за користування земельною ділянкою також за 2025 рік в розмірі 5886 гривень 16 копійок, яка була прийнята судом (а.с.130-136).
В подальшому 19 травня 2026 головуючою суддею у справі після виконання всіх завдань, визначених в статті 189 ЦПК України було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач своїми процесуальними правами передбаченими ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України не скористався та у встановлені строки в ухвалі про відкриття провадження у справі відзив на позовну заяву до суду не подав, з зустрічним позовом до суду не звертався.
Позивач та його представник – адвокат Колос В.М., який діє на підставі ордера на надання правничої допомоги серії ВН №1148941, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, оскільки відповідачем порушено умови укладеного між ним та позивачем договору оренди земельної ділянки та не здійснювалась сплата орендної плати за користування земельною ділянкою позивача. Також просили стягнути з відповідача на користь позивача сплачений позивачем судовий збір за подання вказаного позову до суду та витрати на правову допомогу. 
Представник відповідача в судові засідання не з`являвся, причину неявки не повідомляв, про дату, час та місце проведення судових засідань відповідно до положень ч.8 ст.128 ЦПК України повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, які повернулися до суду, роздруківками з офіційного сайту АТ «Укрпошта», а також конвертом, який повернувся до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній» (а.с.66, 93, 98, 100, 115, 117, 127, 128, 142, 145, 151).
Крім того, інформація щодо даної справи також розміщена в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України – http://an/od.court/gov.ua/sud1501/gromadyanam/csz.
Частиною 8 ст.178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч.2 ст.191 ЦПК України.
Заслухавши позивача та його представника, взявши до уваги неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи представника відповідача, дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Позивачем у справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 10 лютого 1998 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.9), копією витягу з реєстру територіальної громади №2024/013348099 від 05 листопада 2024 року (а.с.11).
Відповідачем є Селянське (фермерське) господарство «Янтар», ЄДРПОУ – 30739108, яке знаходиться за адресою: Одеська область, Подільський район, с. Новоіванівка, що підтверджується витягом з Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.28). 
Судом були досліджені докази, які містяться у матеріалах справи.
Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №923465, виданого 14 березня 2007 року на підставі розпорядження райдержадміністрації Ананьївського району Одеської області від 12 січня 2006 року №12, ОСОБА_1 має у приватній власності земельну ділянку площею 4,74 га, яка розташована на території Коханівської сільської ради Ананьївського району Одеської області (а.с.12).
Відповідно до копії інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №321235456 від 27 січня 2023 року, земельна ділянка площею 4,74 га, кадастровий номер земельної ділянки 5120282600:01:001:0156, яка належить ОСОБА_1 , знаходиться в оренді СФГ «Янтар» на підставі договору оренди землі б/н від 09 лютого 2017 року, зареєстрованого в реєстрі 03 березня 2017 року за номером запису про інше речове право 19462361. Строк дії договору 10 років (а.с.13).
Відповідно до витягу №НВ-9959934192024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 23 грудня 2024 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки позивача з кадастровим номером 5120282600:01:001:0156 становить 162243 гривні 89 копійок (а.с.14).
Відповідно до копії відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 05 листопада 2024 року доходи позивача за період з першого кварталу 2021 року по другий квартал 2024 року складалися з соціальних виплат з відповідних бюджетів (а.с.15-17).
На виконання ухвали суду від 23 квітня 2025 року до суду від державного реєстратора відділу надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради надійшли належним чином завірені копії матеріалів реєстраційної справи, сформованої під час проведення державної реєстрації іншого речового права – права оренди земельної ділянки, кадастровий номер 5120282600:01:001:0156, номер запису про інше речове право – 19462361, дата державної реєстрації – 03 березня 2017 року, відповідно до яких на підставі заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень здійснено державну реєстрацію договору оренди землі від 09 лютого 2017 року, укладеного між позивачем та відповідачем, про оренду земельної ділянки площею 4,74 га, кадастровий номер 5120282600:01:001:0156, яка належить позивачу. Відповідно умов до договору оренди землі від 09 лютого 2017 року, укладеного між позивачем та відповідачем, копія якого міститься у вказаних матеріалах, нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 01 січня 2017 року складає 128274 гривні 67 копійок. Договір укладено на строк 10 років. Умовами договору також передбачено, зокрема, обов`язок орендаря своєчасно та в повному обсязі вносити орендну плату. Також умовами договору визначено, що дія цього договору припиняється шляхом його розірвання: за взаємною згодою сторін; за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених цим договором. Договір мітить підпис позивача, а також підпис та печатку представника відповідача – директора СФГ «Янтар» - Студинського С.П.. Факт реєстрації вказаного вище договору відповідно до вимог законодавства підтверджується копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №82562287 від 16 березня 2017 року. При цьому, слід звернути увагу, що в матеріалах реєстраційної справи міститься не повна копія договору оренди землі від 09 лютого 2017 року, а саме, відсутні сторінки з розділами договору №3-6 (а.с.68-83). 
Згідно листа відділу надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради від 17 червня 2025 року, який надійшов на запит суду щодо наданої неповної копії договору оренди землі від 09 лютого 2017 року, відділом адміністративних послуг було надано всі наявні копії, які знаходилися у відділі (а.с.91).
Ухвалою суду від 13 жовтня 2025 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та було витребувано у відповідача – Селянського (фермерського) господарства «Янтар» належним чином завірену копію договору оренди землі, а саме, земельної ділянки площею 4,74 га, кадастровий номер земельної ділянки – 5120282600:01:001:0156, яка розташована на території колишньої Коханівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, укладеного 09 лютого 2017 року між ОСОБА_1 та СФГ «Янтар» (а.с.109).
Відповідачем ухвала суду від 13 жовтня 2025 року виконана не була, а тому ухвалою суду від 15 січня 2026 року до відповідача було застосовано заходи процесуального примусу у вигляді накладення штрафу в розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 998 гривень 40 копійок та від відповідача було повторно витребувано вище вказані докази (а.с.120-121), однак ухвала суду від 15 січня 2026 року відповідачем виконана не була.
Відповідно до витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок №НВ-9961252172026 від 07 квітня 2026 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки позивача складає 196205 гривень 50 копійок (а.с.133).
Відповідно до копії відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 06 квітня 2026 року за період з січня 2025 року по грудень 2025 року інформація щодо джерел/сум виплачених доходів та утриманих податків відносно позивача в державному реєстрі фізичних осіб-платників податків відсутня (а.с.134).
В матеріалах справи також міститься копія індивідуальних відомостей про застраховану особу відносно позивача з реєстру застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за 1999 рік (а.с.135).
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
При цьому, суд виходить з того, що згідно з ч.1 cт.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Частиною 7 ст.81 ЦПК України визначено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
З урахуванням положень ст.81 ЦПК стороною позивача було використано право на надання суду доказів в обґрунтування поданого до суду позову, яке також має і сторона відповідача, однак сторона відповідача своїми процесуальними правами не скористались.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до вимог ст.124 Земельного кодексу України, передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.
Згідно зі ст.206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
У постанові від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Договір оренди землі є консенсуальним договором (орендодавець зобов`язаний передати орендареві земельну ділянку), який встановлює такі права сторін у зобов`язальних правовідносинах: для орендаря - право вимагати передання йому у володіння та користування земельну ділянку; для орендодавця - право на оренду плату та право вимагати використання ділянки відповідно до договору і законодавства (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03 квітня 2020 року у справі №912/3294/18 та від 15 листопада 2022 року у справі №914/917/21).
Висновки про те, що договір оренди землі є консенсуальним, містяться також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі №357/8277/19, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року у справі №808/4797/13-а та Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 09 серпня 2023 року у справі №357/10393/19.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, далі - Закон) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом, України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Відповідно до ст.21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.
Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати.
Таким чином, умови порядок та розмір внесення орендної плати за користування земельною ділянкою прямо визначаються та узгоджуються сторонами безпосередньо в договорі оренди.
Відповідно до ст.409 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.
Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, належними сторонами, у передбачений законом чи договором спосіб та термін, за відповідною ціною і інше. Вказані умови є істотними для зобов`язальних правовідносин, а отже повинні виконуватися безумовно, у точній відповідності до умов Договору.
Земельним Кодексом України, а саме ст.96, встановлений обов`язок землекористувачів, у тому числі орендарів, своєчасно сплачувати орендну плату за користування землею. Ця норма ЗКУ кореспондується відповідно зі ст.24 Закону України «Про оренду землі», яка передбачає, що орендодавець землі має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Зазначені принципи земельного законодавства відображені і в Договорі оренди землі, а саме в п.9.1 - «Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного та повного внесення орендної плати».
Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).
Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Частиною 1 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Щодо вимоги про стягнення орендної плати, суд зазначає наступне.
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість зі сплати орендної плати за землю за 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог, в загальному розмірі 23648 гривень 63 копійки.
При цьому, відповідачем суду не було надано доказів сплати позивачу орендної плати за користування земельною діяльною позивача за 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки, чим порушено умови укладеного між позивачем та відповідачем договору.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача орендної плати за користування земельною ділянкою позивача згідно наведених позивачем у позовній заяві розрахунків: за 2021 рік в розмірі 3849 гривень 00 копійок; за 2022 рік в розмірі 4410 гривень 61 копійка, за 2023 рік в розмірі 4635 гривень 55 копійок, за 2024 рік в розмірі 4867 гривень 31 копійка, за 2025 рік в розмірі 5886 гривень 16 копійок, що в загальному розмірі становить 23648 гривень 63 копійки.
Щодо вимоги про розірвання укладеного між позивачем та відповідачем договору оренди землі та припинення права оренди земельної ділянки, суд зазначає наступне.
В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідачем умови договору оренди землі, укладеного між ним та позивачем 09 лютого 2017 року, не виконувались належним чином, а саме, відповідачем позивачу не сплачувалась орендна плата за 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки, через що у відповідача перед позивачем виникла заборгованість зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою. 
Відповідно до ст.31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Відповідно до п.«д» ч.1 ст.141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Верховний суд у постанові від 20 листопада 2024 року у справі №918/391/23 зазначив, що для того щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України, суд має встановити такі обставини, як «систематичність» та «несплату», зокрема, орендної плати. Під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Судова практика у розумінні поняття «систематичність» у подібних правовідносинах є усталеною (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17, від 01 квітня 2020 року у справі №277/1186/18-ц, від 29 липня 2020 року у справі №277/526/18, від 20 серпня 2020 року у справі №616/292/17, від 08 травня2024 року у справі №629/2698/23; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі №922/367/21, від 04 липня 2023 року у справі №906/649/22, від 20 лютого 2024 року у справі №917/586/23, від 02 квітня 2024 року у справі №922/1165/23 та інші). Щодо поняття «несплата», вжите у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України, то його потрібно розуміти саме як повну несплату орендної плати. Такий висновок є логічним та виправданим, оскільки поняття «несплата» та «недоплата» не є тотожними. Оскільки в конструкції згаданої правової норми не наведено жодного означення до слова «несплата», можна виснувати, що законодавець у згаданій правовій нормі не передбачив жодної альтернативи повної несплати, тобто не визначив, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є не лише систематична несплата, а й систематична недоплата орендної плати. До того ж потрібно враховувати, що розмір недоплати може варіюватися орієнтовно від 1% до 99% суми належної орендної плати, що не може не впливати на ступінь порушення прав власника землі та оцінку істотності такого порушення. Протилежне розуміння, а саме якщо вважати підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України, зокрема й сплату орендної плати не в повному обсязі (часткове виконання зобов`язання), навряд чи буде справедливим та розумним, оскільки під дію цієї спеціальної норми права підпадатимуть і незначні (неістотні) порушення, наприклад систематична недоплата 1,00 грн зі 10000,00 грн орендної плати. За таких обставин суди будуть змушені на підставі пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України розривати договори оренди землі всупереч принципу збереження договору. Цей підхід надасть можливість орендодавцю вимагати розірвання договору оренди землі в тому разі, коли несплата орендної плати є частковою та зумовлена, зокрема, виникненням спору між сторонами з приводу порядку нарахування та розміру орендних платежів. Таке тлумачення норм права порушуватиме баланс інтересів сторін у договірних відносинах, надавши власнику землі більше переваг у порівнянні з її орендарем. Потрібно враховувати, що правова природа відносин оренди землі, яка зазвичай передбачає тривале використання такого об`єкта цивільних прав і сталість таких відносин, відповідає інтересам цивільного обігу загалом. Ба більше, використання земельної ділянки завжди пов`язане з неодмінними витратами орендаря на її утримання відповідно до цільового призначення цієї ділянки. Якщо дотримуватися згаданого протилежного підходу, то договір буде під постійною загрозою його розірвання, що порушить принцип сталості відносин з використання землі, що своєю чергою стимулюватиме орендаря ставитися до орендованої земельної ділянки у споживацький спосіб, не дбати про неї, не вкладати кошти у покращення чи належне утримання такого особливого виду майна, тобто призведе до того, що орендар не буде обирати таку поведінку, яка більшою мірою відповідала б ознакам доброго господаря стосовно орендованої ним землі. Тож підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати. Ця спеціальна правова норма у такому випадку є самостійною та достатньою, і звертатися до більш загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби, оскільки вона передбачає саме додаткову (до основної) підставу для розірвання договору оренди землі.
Не сплата позивачу орендної плати за користування земельною ділянкою вказує на те, що з боку відповідача дійсно мало місце порушення умов договору та систематична несплата орендної плати, а саме, за 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки, що є підставою для розірвання укладеного між позивачем та відповідачем договору оренди землі від 09 лютого 2017 року.
Таким чином позовна вимога про розірвання договору оренди землі між позивачем та відповідачем та припинення права оренди земельної ділянки підлягає задоволенню. 
Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що позивачем було сплачено судовий збір за подання вказаного прозову в загальному розмірі 2422 гривні 40 копійок.
Враховуючи, що вказана позовні вимоги про розірвання договору оренди та припинення права оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості зі сплати орендної плати згідно договору оренди землі задоволені в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422 гривні 40 копійок.
Крім того, позивачем заявлено про відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 2000 гривень 00 копійок, стосовно якого суд зазначає таке.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15 (провадження №14-382цс19), зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до положень ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
В підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано копію ордера на надання правничої допомоги адвокатом Колос В.М. серії ВН №1148941 від 20 грудня 2024 року та копію квитанції від 20 грудня 2024 року №1/20-12/24-ОД, відповідно до якої вартість послуг адвоката становить 2000 гривень та в якій міститься перелік наданих послуг адвоката.
При цьому до позовної заяви не додано договір, укладений між позивачем та адвокатом Колос В.М., умовами якого між сторонами узгоджено вартість послуг адвоката та перелік послуг, які надаватимуться адвокатом позивачу, яким встановлені інші істотні умови, тощо. 
Таким чином, судом встановлено, що позивачем не надано до суду належні докази на підтвердження витрат на професійну правову допомогу, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку про відмову у стягненні з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на правничу допомогу в розмірі 2000 гривень 00 копійок.
Керуючись ст.ст.12, 13, 19, 76, 81, 133, 141, 263, 264, 265, 268, 280-281, 352, 354 ЦПК України,
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства «Янтар» про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки та припинення права оренди земельної ділянки, стягнення заборгованості по орендній платі – задовольнити частково.
Розірвати договір оренди землі №б/н від 09 лютого 2017 року, укладений між Селянським (фермерським) господарством «Янтар», ЄДРПОУ – 30739108, яке знаходиться за адресою: Одеська область, Подільський район, с. Новоіванівка, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцем АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 10 лютого 1998 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 , зареєстрований 03 березня 2017 року Центром надання адміністративних послуг Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області за номером запису про інше речове право №19462361, та припинити право оренди земельної ділянки площею 4,74 га, кадастровий номер 5120282600:01:001:0156, яка розташована на території колишньої Коханіської сільської ради Ананьївського району Одеської області. 
Стягнути з Селянського (фермерського) господарства «Янтар», ЄДРПОУ – 30739108, яке знаходиться за адресою: Одеська область, Подільський район, с. Новоіванівка, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 10 лютого 1998 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 , заборгованість зі сплати орендної плати згідно договору оренди землі №б/н від 09 лютого 2017 року за 2021 рік, 2022 рік, 2023 рік, 2024 рік та 2025 рік в розмірі 23648 (двадцять три тисячі шістсот сорок вісім) гривень 63 копійки.
Стягнути з Селянського (фермерського) господарства «Янтар», ЄДРПОУ – 30739108, яке знаходиться за адресою: Одеська область, Подільський район, с. Новоіванівка, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 10 лютого 1998 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 , сплачений ним судовий збір в розмірі 2422 (від тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Іншу частину позовних вимог залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто в даному випадку через Ананьївський районний суд Одеської області.
У зв`язку з перебуванням головуючої у справі судді у щорічній відпустці з 29 червня 2026 року по 21 липня 2026 року включно повний текст рішення виготовлено 22 липня 2026 року.

Суддя Надєр Л.М.

Рішення набуло законної сили "__"__________________20___ року.