Справа №333/5509/25
Провадження №2/333/303/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України
14 липня 2026 року м.Запоріжжя
Комунарський районний суд м.Запоріжжя 
у складі головуючої судді Варнавської Л.О., 
за участю секретаря судового засідання Бабак З.І., Яблуновської А.О.,
позивачки ОСОБА_1 ,
представника позивачки – адвоката Жидкової Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію прав, про встановлення факту не проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, про визнання права власності на спадкове майно, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора, -
В С Т А Н О В И В:
Позивачка 24.06.2025 звернулася до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з позовом до відповідачки про встановлення факту не проживання ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини; про визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; про скасування рішень про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 від 02.11.2004 р. на підставі договору дарування від 18.09.2004 р., та від 13.10.2016 р. рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень. Посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_4 мала доньку - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позивачка та відповідачка ОСОБА_2 були зареєстровані за однією адресою з матір`ю: АДРЕСА_2 . Зазначає, що на день смерті з матір`ю проживала лише вона. ОСОБА_4 14 липня 2023 року зламала шийку стегна, була прикута до ліжка і позивачка проживала з нею та доглядала за нею та протязі довгого часу, похороном займалась лише позивачка. З 27 лютого 2022 року ОСОБА_2 зареєструвалась як ВПО за адресою: АДРЕСА_3 . З цього часу вона жодного дня в квартирі у АДРЕСА_4 не проживала. На день смерті ОСОБА_4 належала квартира АДРЕСА_1 . 
У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 . 25 березня 2021 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі №333/7646/15-ц позов ОСОБА_5 був задоволений. Визнаний недійсним договір дарування, посвідчений 18 вересня 2004 року державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Гедіковою Г. І., реєстраційний №2-1348, за яким ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_4 не змогла поновити своє право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Але зв`язку із визнанням недійсним договору дарування, посвідченого 18 вересня 2004 року реєстраційний №2-1348, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності покійній ОСОБА_4 на підставі свідоцтва №563 про право власності на квартиру, виданого Запорізьким міськжитлоуправлінням 23.03.1999 року, зареєстрованого в Орендному підприємстві Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації.
На цей час за відповідачкою в Державному реєстрі нерухомості збережена реєстрація на спірну квартиру: номер запису 35463 в книзі 194, дата прийняття рішення про державну реєстрацію від 02.11.2004 року на підставі договору дарування, посвідченого 18 вересня 2004 року державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Гедіковою Г. І. реєстраційний №2-1348 та від 13.10.2016 року рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 31865628 державний реєстратор Дмитрієва Наталія Павлівна.
Вказані рішення реєстраторів про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно від 02.11.20024 року та від 13.10.2016 року підлягають скасуванню у зв`язку із визнанням недійним договору дарування, посвідченого 18 вересня 2004 року реєстраційний №2-1348 на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя 25 березня 2021 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі №333/7646/15-ц. У зв`язку з тим, що відповідачка на час смерті ОСОБА_4 не проживала разом з нею та в строк шість місяців не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини вона є такою що не прийняла спадщину.
На похорони матері відповідачка не приїжджала, участі в її похованні не приймала. Позивачка посилається на те, що саме вона постійно проживала на час смерті із матір`ю та в строк шість місяців звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 і тому є такою, що прийняла спадщину.
Ухвалою суду від 26.06.2025 р. відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. 
Ухвалою від 26.06.2025 витребувано копію актового запису про народження ОСОБА_2 , копію спадкової справи №475/2023 заведену після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалами від 14.08.2025 року, від 08.10.2025 р., від 01.12.2025 витребувана інформація про перебування ОСОБА_2 на обліку як ВПО, чи перетинала вона кордон України з 2022 року.
22.01.2026 ухвалою суду підготовче провадження було закрито, призначена справа до судового розгляду та витребувана інформація з Пенсійного фонду України інформація про джерела доходів ОСОБА_2 за період з лютого 2022 по грудень 2023 р.р.
В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним.
Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась шляхом направлення судових повісток на адресу її реєстрації в м. Запоріжжя, а також шляхом оголошення на сайті Комунарського районного суду м. Запоріжжя. Заяв, клопотань, відзиву на позов не подавала.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Шостої Запорізької державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без їх участі.
За таких обставин, суд вважає відповідача належним чином повідомленим та можливим, за згодою представника позивача, розглянути справу на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 280 ЦПК України.
Заслухавши позивачку, її представника, свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до таких висновків.
Судом встановлено такі факти та відповідні ним обставини.
18.09.2004 року був укладений договір дарування за яким ОСОБА_4 передала безоплатно у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , цей договір зареєстровано в реєстрі за №2-348 та посвідчено державним нотаріусом Запорізької державної нотаріальної контори Гедіковою Г.І. 
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.03.2021 по справі №333/7646/15-ц, яке набрало законної сили 05.05.2021 р., вказаний договір дарування, посвідчений 18 вересня 2004 року державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Гедіковою Г. І., реєстраційний № 2-1348 був визнаний недійсним.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 .
Позивачка ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_2 .
Як вбачається з Інформації сформованої за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» №5005198456441 право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору дарування серія та номер 2-1348 виданий 18.09.2004, дублікат видано Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою 08.10.2016 за реєстровим номером 4-1180.
Зі спадкової справи, заведеної Шостою запорізькою державною нотаріальною конторою, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , судом встановлено, що 19.12.2023 із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 звернулась ОСОБА_1 .
Станом на день смерті ОСОБА_4 з нею за адресою: АДРЕСА_2 були зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , 2000 р.н.
На запит суду відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області надіслав актовий запис №2953 про народження ОСОБА_7 , батьком її записаний ОСОБА_8 , матір`ю ОСОБА_9 . В цьому актовому записі прізвище дитини з « ОСОБА_10 » виправлено на « ОСОБА_11 », по батькові з « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_13 », мається відмітка про те, що внесено виправлення згідно актового запису про зміну від 05.03.1980.
Постановою державного нотаріуса Шостої запорізької державної нотаріальної контори від 23.04.2026 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , а саме квартири АДРЕСА_1 , оскільки спадкоємцем не наданий документ, що посвідчує право власності на вказану квартиру.
Свідок ОСОБА_14 в суді повідомила, що знає позивачку та відповідачку як сусідів, мешкають в одному під`їзді в будинку АДРЕСА_5 . Також повідомила, що ОСОБА_15 в квартирі АДРЕСА_6 не проживала з 2020 року. вона питала у ОСОБА_4 , де її донька ОСОБА_16 , але та повідомляла, що вона з сином ОСОБА_17 виїхали, але куди саме не знає. Від сусідів знає, що ОСОБА_16 не приїжджала на похорон матері.
Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що також мешкає в будинку АДРЕСА_5 , знає, що з початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України ОСОБА_15 не проживала в квартирі АДРЕСА_6 , її матір ОСОБА_19 проживала сама. Свідок зазначила, що за час спільного проживання ОСОБА_2 з матір`ю, ОСОБА_16 била матір, а потім вона з сином виїхали з квартири в невідомому напрямку. ОСОБА_20 навідувала інша донька ОСОБА_21 . Від сусідів знає, що на похорон матері ОСОБА_16 не приїжджала.
Відповідно до статей 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).
Згідно з частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).
У статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Предметом спору є квартира АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано в «Реєстр нерухомості» за ОСОБА_2 на підставі договору дарування серія та номер 2-1348 виданий 18.09.2004, який визнаний недійсним за рішенням суду від 25.03.2021 по справі №333/7646/15-ц.
За змістом статті 216 ЦК України наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором.
Після смерті ОСОБА_4 реєстрація змін речових прав на оспорювану квартиру не могла бути проведеною позивачкою, оскільки заявником відповідно до приписів п. 2 ч.1 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» може бути лише власник, інший правонабувач, сторона правочину, на підставі якого набувається, змінюється або припиняється речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.
Отже, після визнання недійсним за рішенням суду договору дарування посвідченого 18 вересня 2004 року реєстраційний № 2-1348, зареєструвати зміну права власності на оспорювану квартиру та відновити право власності на неї за ОСОБА_4 могла лише ОСОБА_4 або ОСОБА_2 , як сторона договору дарування. Проте, вказані особи таких дій не провели, право власності на оспорювану квартиру залишилось зареєстрованим за відповідачкою, що унеможливлює оформлення спадщини на цю квартиру шляхом проведення нотаріальних дій.
В судовому засіданні встановлено, що до складу спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 увійшла квартира АДРЕСА_1 , оскільки після визнання недійсним договору дарування посвідченого 18 вересня 2004 року державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Гедіковою Г. І., реєстраційний № 2-1348, право власності на цю квартиру повернулось до ОСОБА_4 , проте, відповідна державна реєстрація її права власності станом до 07.12.2023 року не проведена.
Судом фактично встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 станом на 07.12.2023 (день смерті ОСОБА_4 ) була зареєстрована за однією адресою зі спадкодавцем ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 .
Позивачка посилається на те, що відповідачка ОСОБА_22 станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 (день смерті ОСОБА_4 ) в цій квартирі не проживала, як на докази цього факту посилається на покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_18 .
Проте, суд вважає, що лише тільки показами свідків факт не проживання відповідачки разом зі спадкодавцем не може бути підтверджений. Так, свідки пояснили, що проживають в одному під`їзді зі спадкодавицею, знали її як сусідку. Проте, близьких стосунків не мали, до її квартири не заходили. Їх твердження про не проживання відповідачки фактично ґрунтуються власних спостереженнях того, що перестали бачити відповідачку в під`їзді. На похороні ОСОБА_4 жодна зі свідків не була, про відсутність відповідачки їм відомо зі слів інших сусідів.
В судовому засіданні не встановлено належними та допустимими доказами проживання відповідачки за іншою адресою. Доводи позову про реєстрацію ОСОБА_2 як внутрішньо переміщеної особи не підтвердились, інформація про таку реєстрацію відсутня. 
Доведеним є працевлаштування ОСОБА_2 в період з 01.02.2022 по 07.12.2023 в ТОВ «Омега ВЕСТ ТРЕЙД», але вказані обставини не доводять неможливість її спільного проживання зі спадкодавцем на день її смерті.
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).
Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі № 346/2744/21 (провадження № 61-10543сво23)).
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 22 вересня 2021 року по справі №227/3750/19, від 11 травня 2022 року у справі № 450/3258/17, від 28 квітня 2022 року у справі № 352/494/16-ц.
Суд вважає, що в даному випадку позивачем правильно обраний спосіб захисту: визнання права власності на спадкове майно, оскільки існують перешкоди для його оформлення у нотаріальному порядку, які зазначені вище.
Проте, зважаючи на те, що в суді не підтверджений факт не проживання відповідачки ОСОБА_2 разом зі спадкодавцем на день її смерті, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. 
Також не підлягають задоволенню вимоги позову про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на оспорювану квартиру за ОСОБА_2 , оскільки відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню виходячи із приписів статті 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Позивачка посилається на те, що відповідачка є її сестрою, донькою матері ОСОБА_4 .
В судовому засіданні належними документами не доведений родинний зв`язок ОСОБА_2 з померлою ОСОБА_4 , оскільки у свідоцтві про народження ОСОБА_2 відомості про батьків зазначені на прізвище « ОСОБА_10 », доказів того, що ОСОБА_4 мала прізвище « ОСОБА_10 » суду не надано.
Але суд виходить із того, що позивачка визнає той факт, що відповідачка також є донькою ОСОБА_4 , а також цей факт зазначався ОСОБА_4 під час розгляду цивільної справи №333/7646/15-ц, що відображено в рішеннях суду.
Отже, у суду є достатні підстави вважати, що спадкоємицею першої черги майна померлої ОСОБА_4 разом з позивачкою може бути відповідачка ОСОБА_2 , яка була зареєстрована зі спадкодавицею за однією адресою на день відкриття спадщини, і вона хоча і не зверталась із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, має право на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України претендувати на неї. Відповідачка не усувалась судом від права на спадкування.
Оскільки судом не встановлений факт не проживання відповідачки зі спадкодавцем, тому станом на день розгляду справи у позивачки відсутнє право на спадкування всієї квартири АДРЕСА_1 , а є право лише на частину, оскільки згідно ч.1 ст. 1237 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.
За таких обставин, цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію прав, про встановлення факту не проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, про визнання права власності на спадкове майно підлягає частковому задоволенню, в частині визнання права власності в порядку спадкування на частку оспорюваної квартири, в іншій частині позов задоволенню не підлягає.
Позивачкою при поданні позову сплачений судовий збір в сумі 4121,98 грн. за вимогу майнового характеру та 1246,20 грн. за вимогу немайнового характеру.
Згідно з ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1/2 частки від ціни позову в сумі 2060,99 грн.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 89, 137, 141, 259, 263-265, 282 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ПозовОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію прав, про встановлення факту не проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, про визнання права власності на спадкове майно, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора – задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В решті позовних вимог – відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30-ти днів з дня складення повного рішення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня складення рішення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення суду складений 14.07.2026 р.
Суддя Комунарського районного суду 
м. Запоріжжя Л.О. Варнавська