ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

30 липня 2026 року | м. Дніпро | справа № 160/3123/26

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),
суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2026 року (суддя Озерянська Світлана Іванівна) в адміністративній справі 
за позовом  ОСОБА_1 
до 3 Центру рекрутингу 
про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправною бездіяльність 3 Центру рекрутингу щодо не нарахування та не виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах в розмірі 1 млн. гривень, передбаченої пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану»; зобов`язати 3 Центр рекрутингу нарахувати і виплатити одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах в розмірі 1 млн. гривень, передбачену пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану». 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на тому, що позивач був призваний на військову службу у віці до 25 років та уклав контракт вперше 28.08.2021 про проходження військової служби до введення воєнного стану Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64 та станом на момент набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» не проходив військову службу, що виключає одну із основних умов одержання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, яка передбачена Постанови Кабінету Міністрів України № 153.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовільнити позовні вимоги в повному обсязі. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що Постанова № 153 не містить обмежень чи застережень відносно отримання одноразової грошової винагороди військовослужбовцями, які проходили службу. Суд зазначає, що тлумачення абзацу 4 пункту 4 Постанови № 153 у вузькому значенні, буде дискримінаційним відносно осіб, які були звільненні з військової служби при настанні обставин, визначених Постановою № 153.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Не є спірним у цій справі, що 28.08.2021 позивач уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу. Строк дії контракту 3 роки.
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 23.10.2023 № 1520/д/з, ОСОБА_1 з 08.12.2021 по 24.02.2022 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 11.09.2023 № 1291/д позивач в період з 24.02.2022 по 17.05.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 11.04.2023 № 865/1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), ОСОБА_1 20.02.2022 під час ведення оборони м. Маріуполь в результаті ворожого обстрілу отримав мінно-вибухову травму. ЗЧМТ. Струс головного мозку. Осколкові поранення м`яких тканин ділянки правого плечового суглобу, спини, поперекової ділянки, черевної порожнини, лівого колінного суглобу. Акубаротравма обох рук. ТАК, ПОВ`ЯЗАНЕ З ЗАХИСТОМ БАТЬКІВЩИНИ.
Згідно з довідкою Служби безпеки України від 10.03.2023 позивач з 16.05.2022 по 16.02.2023 перебував в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України.
Позивач 09.01.2024 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського складу. 
Відповідно до витягу з наказу начальника 3 Центру рекрутингу Військово-Морських Сил від 19.08.2024 № 50 ОСОБА_1 , звільнений наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 12 серпня 2024 року № 208-РС відповідно до пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби у запас за підпунктом «д» (у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), вважати таким, що справи та посаду здав з 19 серпня 2024 року і направлений для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 19 серпня 2024 року виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив здійснити нарахування та виплату одноразової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153.
Відповідач листом від 10 лютого 2026 року за № 35 повідомив, що подана заява від 06.02.2026 не містить будь-яких матеріалів, документів, які могли б бути підставою для розгляду питання та підтвердженням для здійснення виплати одноразової грошової винагороди. Повідомлено, що ОСОБА_1 був звільнений з військової служби до дати прийняття та набрання чинності ПКМУ № 153. У зв`язку з цим, можливість здійснення виплати грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 153 відсутня.
Незгода з такими діями відповідача стала підставою для звернення до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та висновка суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає, що Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» та затверджено «Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану».
Підпунктом 1 пункту 3 Постанови № 153 установлено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Пункту 4 Постанови № 153 Установити, що:
громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що однією з умов отримання спірної грошової винагороди є факт того, що особа проходить військову службу.
В даному випадку позивач 19.08.2024 припинив військову службу відповідно до пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу). 
Варто зауважити, що апелянтом було подано до суду апеляційної інстанції додаткові пояснення, в яких позивач зазначає, що позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з ушкодженням здоров`я, отриманим під час захисту Батьківщини. На підтвердження факту встановлення інвалідності, її причинного зв`язку із захистом Батьківщини, а також правового статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, надав суду такі документи: Висновок (довідка) МСЕК від 21.05.2026 № 152/26/1847/В, відповідно до якого позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності. У висновку зазначено причину інвалідності: «поранення (контузія, травма, каліцтво), пов`язане із захистом Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди.
Колегія суддів зауважує, що додатково подані позивачем докази не змінюють ту обставину, що звільнення з військової служби відбулось у зв`язку з тим, що позивач не висловив бажання продовжувати військову службу, а тому встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності з 01.04.2026 у зв`язку з захворюванням, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини, не породжує правових підстав для виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах в розмірі 1 млн. гривень, передбачену пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Суд апеляційної інстанції наголошує, що метою прийняття Постанови № 153 було підвищення рівня укомплектованості особовим складом бойових військових частин (підрозділів) Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби шляхом удосконалення механізму залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом та створення додаткових мотиваційних чинників для цього.
Аналіз положень Постанови № 153 дає можливість дійти висновку, що запроваджена одноразова грошова винагорода має виключно мотиваційний і стимулюючий характер щодо проходження військової служби після введення військового стану.
Відтак положення Постанови № 153 не застосовуються до осіб, які припинили військову службу на момент її прийняття, а тому позивач не є особою, яка має право на виплату грошового заохочення у розмірі 1 млн. грн. 
Враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2026 року в адміністративній справі № 160/3123/26 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з 30 липня 2026 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.
Повна постанова складена 30 липня 2026 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко 

суддя А.В. Суховаров 

суддя Т.І. Ясенова