Справа № 346/3510/26 
Провадження № 33/4808/534/26 
Категорія ст. 124 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Сольський В. В. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Атаманюка В.М., представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката Бежука С.М.,
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Атаманюка В.М. на постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, стягнуто в дохід держави судовий збір у сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок, -
в с т а н о в и в :
Суддею суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вчинив порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Правопорушення вчинено за наступних обставин.
25.06.2026 о 19:30 год в с. Матеївці, дорога Н10 170 км ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Peugeot 508» д.н.з. « НОМЕР_1 » не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечної швидкості руху транспортного засобу у результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Renault MEGANE» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , чим порушив п. 12.1. та п.2.3.б. Правил дорожнього руху, в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, захисник адвокат Атаманюк В.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.08.2026 року та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Основні доводи апеляційної скарги захисник обґрунтовує тим, що постанова суду першої інстанції про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом не надано належної оцінки його поясненням та наявним у матеріалах справи доказам.
Захисник зазначає, що безпосередньою причиною ДТП могли бути дії водія автомобіля RENAULT MEGANE, яка, здійснюючи поворот ліворуч, не переконалася у безпечності такого маневру, чим могла порушити вимоги п. 10.1 ПДР України. На підтвердження цього захисник посилається на місце зіткнення, зафіксоване у план-схемі ДТП, а також на характер пошкоджень автомобілів.
Також захисник стверджує, що після зіткнення автомобілів LEXUS RX 350 та RENAULT MEGANE останній було відкинуто на смугу руху автомобіля PEUGEOT 508 під керуванням ОСОБА_1 , у зв`язку з чим він об`єктивно не мав можливості уникнути зіткнення. При цьому захисник зазначає, що ОСОБА_1 рухався з безпечною швидкістю, дотримувався дистанції та в момент виникнення небезпеки намагався уникнути зіткнення.
Окремо захисник заперечує доказове значення відеозаписів із відеореєстратора транспортного засобу потерпілої та зовнішньої камери спостереження магазину, зазначаючи, що вони не підтверджують рух автомобіля ОСОБА_1 з великою швидкістю, а також не дають можливості належним чином ідентифікувати ділянку дороги, на якій відбувалися відповідні події. Відтак, на думку захисника, твердження про рух ОСОБА_1 на великій швидкості ґрунтується лише на припущеннях.
Крім того, захисник звертає увагу на те, що щодо водія ОСОБА_3 протокол про адміністративне правопорушення не складався, хоча на його переконання, саме її дії могли перебувати у причинному зв`язку з настанням ДТП. Захисник зазначає, що з метою належної оцінки дій вказаної водійки звертався до поліції із відповідною заявою, однак відповіді на неї не отримав.
Таким чином, захисник стверджує, що суд першої інстанції не встановив належним чином механізм ДТП та причинний зв`язок між діями ОСОБА_1 і її наслідками, не надав належної оцінки всім доказам у їх сукупності та безпідставно дійшов висновку про його винуватість, у зв`язку з чим просить постанову суду першої інстанції скасувати.
До початку судового розгляду на адресу Івано-Франківського апеляційного суду надійшло клопотання від захисника адвоката Атаманюка В.М., в якому останній просить долучити до матеріалів справи копію висновку експерта, який складений 09 вересня 2026 року за замовленням іншого учасника ДТП, який не є стороною по справі №346/3510/26 ОСОБА_4 .
Потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоча в установленому законом порядку повідомлялася про розгляд апеляційної скарги, не подала клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердила поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції. 
Зі змісту доводів її представника адвоката Бежука С.М. вбачається, що ОСОБА_2 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за її відсутності.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд, вважав за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності потерпілої ОСОБА_2 .
В судовому засіданні апеляційної інстанції особа. яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Атаманюк В.М. підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просили скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Представник потерпілої ОСОБА_2 адвокат Бежук С.М. висловив свої заперечення щодо задоволення апеляційної скарги та вважав, що рішення суду першої інстанції є законним та справедливим.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню і постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші. 
Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 .
Постанова суду відповідає вимогам ст. 283 КУпАП і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.
При вирішенні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд приймає до уваги, що згідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність особи, яка доведена достатніми та незаперечними доказами.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційним судом у повному обсязі досліджені докази, які містяться в матеріалах справи та були надані сторонами під час розгляду справи в апеляційній інстанції. 
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення. 
Так, враховуючи, що в своїх доводах сторона захисту посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції вважав за необхідне перевірити вищевказані доводи та дослідити сукупність доказів, які містяться в матеріалах справи. 
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №702993 від 25.06.2026 року слідує, що 25.06.2026 року о 19 год. 30 хв. в с. матеївці, дорога Н-10 170 км, водій ОСОБА_1 керуючи ТЗ Пежо 508 д.н.з. НОМЕР_1 не бува уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечної швидкості руху ТЗ у результаті чого здійснив зіткнення з ТЗ Рено Меган д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 . У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди, чим порушив п.2.3.б, 12.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою – інспектором 1 взводу ТОР роти УПП БУПП в Івано-Франківській області Михальчук Х.П., підписаний уповноваженою особою. ОСОБА_1 від підпису відмовився.
Правопорушнику були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в суді Коломийському міськрайонному суді. 
У протоколі зазначено, що пояснення по суті порушення ОСОБА_1 надасть на окремому аркуші. 
Посвідчення водія у ОСОБА_1 працівниками поліції не вилучено.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 звинувачується в тому, що керуючи транспортним засобом, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної швидкості руху, чим порушив вимоги пп.2.3.б, 12.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів. 
Зі схеми місця дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 3), на якій зафіксовано розташування транспортних засобів після дорожньо-транспортної події вбачається, що вона сталася за участю водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Пежо 508» д.н.з. НОМЕР_1 , транспортного засобу «Рено Меган» номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , транспортного засобу «Лексус» номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_4 . На вказаній схемі зафіксовано розташування транспортних засобів після дорожньо-транспортної пригоди.
З змісту переліку видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортних засобів, отриманих внаслідок ДТП, яким зафіксовані наявні пошкодження транспортних засобів, вбачається, що транспортний засіб ««Рено Меган» номерний знак НОМЕР_3 отримав пошкодження передньої центральної частини, бокових правої та лівої частин; транспортний засіб ««Лексус» номерний знак НОМЕР_4 отримав пошкодження передньої правої частини; транспортний засіб ««Пежо 508» д.н.з. НОМЕР_1 отримав пошкодження передньої правої частини, передньої центральної частини, передньої лівої частини. (а.с. 3)
Так, зі змісту пояснень ОСОБА_1 , наданих працівникам поліції 25.06.2026 року (а.с. 4), вбачається, що він рухався автомобілем «Peugeot 508», д.н.з. НОМЕР_1 , з м. Коломия у напрямку с. Семаківці через с. Матеївці. Під час руху його на великій швидкості обігнав автомобіль «Lexus», який, перелаштувавшись перед ним у його смугу руху, продовжив рух попереду. Попереду автомобіля «Lexus» рухався автомобіль «Renault», водій якого почав здійснювати поворот ліворуч. У цей момент водій «Lexus» здійснив обгін «Renault» та допустив зіткнення з ним у ліву бокову частину. Внаслідок удару автомобіль «Renault» двічі розвернуло, після чого його почало заносити у правий бік.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 повністю підтвердив правдивість відповідних пояснень та стверджував, що не порушував вимог правил дорожнього руху, рухався з безпечною швидкістю, дотримувався дистанції та в момент виникнення небезпеки намагався уникнути зіткнення шляхом гальмування та здійснення маневру. 
В своїх поясненнях ОСОБА_1 стверджує, що у разі виникнення небезпеки він почав гальмувати, однак уникнути зіткнення не зміг. При цьому, за його поясненнями, він намагався маневрувати з метою уникнути зіткнення, однак не зміг відвернути зіткнення із транспортним засобом «Renault» Вказував, що автомобіль «Lexus» після зіткнення на швидкості з`їхав у город та, проїхавши близько 100 метрів, зупинився. ОСОБА_1 зазначив, що внаслідок розвороту автомобіля «Renault» уникнути зіткнення не зміг, у зв`язку з чим став третьою потерпілою стороною внаслідок ДТП.
Зі змісту пояснень ОСОБА_5 , наданих працівникам поліції 25.06.2026 року (а.с. 5), вбачається, що 25 червня близько 19 год. 30 хв. вона виїжджала з с. Матеївці на автодорогу та, зупинившись перед виїздом, переконувалася у безпечності здійснення маневру. У цей час на перехресті автомобіль «Lexus» на великій швидкості здійснював обгін автомобіля «Renault», унаслідок чого відбулося зіткнення та автомобіль «Renault» розвернуло на проїзній частині.
Після цього автомобіль, який рухався у тому ж напрямку, намагаючись уникнути зіткнення, здійснив маневр, однак допустив зіткнення з автомобілем «Renault» з іншого боку. ОСОБА_5 зазначила, що обставин первинного зіткнення не бачила, тому надати щодо нього пояснення не може. Водночас вказала, що третій автомобіль не мав можливості уникнути зіткнення, оскільки автомобіль «Renault» унаслідок ДТП розвернуло поперек дороги.
Зі змісту пояснень ОСОБА_4 , наданих працівникам поліції 25.06.2026 року (а.с. 6), вбачається, що вона рухалася у напрямку м. Чернівці зі сторони м. Коломия та на виїзді із с. Матеївці розпочала обгін автомобіля «Renault», оскільки дорожня розмітка у цьому місці була переривчастою та дозволяла здійснення такого маневру.
За її словами, під час обгону водій автомобіля «Renault» розпочав маневр розвороту, не увімкнувши покажчик повороту, не переконавшись у безпеці маневру та не перевіривши дорожню обстановку за допомогою дзеркал заднього виду, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода.
Зі змісту пояснень ОСОБА_2 , наданих працівникам поліції 25.06.2026 року (а.с. 7), вбачається, що 25.06.2026 року близько 19 год. 30 хв. вона, керуючи автомобілем «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_3 , рухалася зі сторони м. Коломия у напрямку м. Заболотів та здійснювала поворот ліворуч. У цей час автомобіль «Lexus» допустив зіткнення з її автомобілем, унаслідок чого «Renault Megane» розвернуло, після чого вона відчула ще один удар з боку іншого автомобіля, який рухався позаду.
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи, які містяться в матеріалах справи.
Апеляційний суд вважає, що наявні відеозаписи є належними та допустимими доказами, оскільки отримані у встановленому законом порядку, стосуються подій, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Зокрема, на відеозаписі з камери зовнішнього відеоспостереження, встановленої на будинку поблизу місця ДТП, зафіксовано рух автомобіля «Renault», за яким на значній швидкості рухалися автомобілі «Lexus» та «Peugeot» під керуванням ОСОБА_1 . На відеозаписі з відеореєстратора автомобіля потерпілої зафіксовано момент дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, на відеозаписах та фотознімках, зроблених після ДТП, відображено розташування транспортних засобів та характер отриманих ними пошкоджень, що узгоджується зі схемою місця ДТП.
В своїй апеляційній скарзі захисник адвокат Атаманюк В.М. посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав його винним у вчиненні правопорушення та безпідставно не прийняв до уваги, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія автомобіля марки «Рено Меган» номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_2 .
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної пригоди за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу адміністративного правопорушення, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричинення злочинного наслідку.
Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у випадках, коли передбачені ст. 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.
Зі змісту висунутого обвинувачення вбачається, що ОСОБА_1 звинувачується у порушенні вимог пп.2.3.б, 12.1 Правил дорожнього руху України. 
Відповідно до п.2.3.б) ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Так, відповідно до п. 12.1 ПДР під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що саме порушення водієм ОСОБА_1 вимог пп. 2.3.б, 12.1Правил дорожнього руху Українизнаходиться у прямому причино-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортної пригодою. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що розгляд провадження відбувається в межах обвинувачення, яке висунуто ОСОБА_1 і суд не надає оцінки діям водія ОСОБА_2 щодо порушення нею Правил дорожнього руху України та технічної можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди, оскільки така правова оцінка його дій може бути надана тільки в межах відповідного провадження за обвинуваченням у вчиненні правопорушення. 
Доводи захисника про те, що безпосередньою причиною ДТП могли бути дії водія автомобіля «Renault Megane», яка під час повороту ліворуч не переконалася у безпечності маневру, не спростовують висновків суду першої інстанції щодо вини ОСОБА_1 , який повинен був у відповідності до вимог пп. 2.3.б, 12.1Правил дорожнього руху Українибути уважним, стежити за дорожньою обстановкою та рухатись з безпечною швидкістю руху, що могло дозволити йому вчасно відреагувати на зміну обстановки та уникнути дорожньо-транспортної пригоди. 
Посилання захисника на те, що після зіткнення з автомобілем LEXUS RX 350 автомобіль «Renault Megane», яким керувала потерпіла, було відкинуто на смугу руху автомобіля «Peugeot 508», яким керував ОСОБА_1 , не відповідає фактичним обставинам за яких відбулась дорожньо-транспортна пригода. Із відеозаписів, у тому числі з камери зовнішнього спостереження та відеореєстратора, встановлено послідовність руху транспортних засобів та момент зіткнення, а їх розташування після ДТП і характер пошкоджень узгоджуються зі схемою місця події. 
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення повністю узгоджуються із сукупністю доказів, які долучені до матеріалів провадження та були досліджені судом. 
Доводи про звернення до поліції із відповідною заявою щодо дій водія «Renault Megane» та відсутність відповіді на неї не спростовують правильність встановлених судом обставин і не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд приймає до уваги висновок експерта від 09 вересня 2026 року Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, відповідно до якого в діях водія автомобіля «Renault MEGANE» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 , вбачається невідповідність вимогам п.10.1 ПДР України, яка перебуває у причинному зв`язку із подією дорожньо-транспортної пригоди. Разом з тим, вищевказаний висновок не стосується правомірності дій водія марки «Peugeot 508» д.н.з. « НОМЕР_1 » ОСОБА_1 , який не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечної швидкості руху транспортного засобу у результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Renault MEGANE», який рухався попереду нього та потрапив у дорожньо-транспортну пригоду з іншим транспортним засобом. 
Висновки експерта не суперечать правильності висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості у вчиненні правопорушення ОСОБА_1 .
Апеляційний суд вважає доведеним поза розумним сумнівом, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної швидкості руху, чим порушив вимоги пп.2.3.б, 12.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів. 
Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку сукупності досліджених доказів та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП в діях ОСОБА_1 та призначив йому мінімальне стягнення, яке передбачене законом. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляцію захисника адвоката Атаманюка В.М. залишити без задоволення, а постанову судді залишити без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Атаманюка В.М. залишити без задоволення.
Постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2026 року щодо  ОСОБА_1  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду О.П. Васильєв