ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
28.04.2026 | Справа № 910/8452/25

За позовом  Керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва в інтересах 
держави в особі Київської міської ради
до  1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Теремок»
2. Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу 
Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача 1) Комунальне підприємство по утриманню зелених насаджень 
Шевченківського району м. Києва
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів 2) Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро 
технічної інвентаризації» 
3) Державна інспекція архітектури та містобудування України
4) Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської 
міської ради
про усунення перешкод у володінні та користуванні територією природно-
заповідного фонду

Суддя Сівакова В.В.
секретар судового засідання Ключерова В.С.

за участю представників сторін
від прокуратури Кубаєва В.В., прокурор
від позивача не з`явився
від відповідача-1 Махмудова О.С., ордер серії АІ № 2153184 від 16.03.2026
від відповідача-2 Юрченко Ю.В., самопредставництво
від третьої особи-1 не з`явився
від третьої особи-2 не з`явився
від третьої особи-3 не з`явився
від третьої особи-4 не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

07.07.2025 до Господарського суду міста Києва через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява Керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Теремок» та Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про усунення перешкод власнику територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні територією Парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення ім. Т.Г. Шевченка, а саме розташованою у місті Києві земельною ділянкою з кадастровим номером 800000000:76:008:0008 площею 0,0567 га шляхом:
- визнання недійсним виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва Київської міської державної адміністрації на підставі наказу «Про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна» від 07.07.2003 № 788-В Свідоцтво серії НС № 010007318 від 08.07.2003 про право власності на нежилу споруду - кафе, площею 489,40 кв. м, за адресою: м. Київ, вул. Терещенківська 10 (літера А);
- скасування державної реєстрації права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Теремок» (код ЄДРПОУ: 30213012) на нежилу споруду - кафе площею 489,40 кв. м, за адресою: м. Київ, вул. Терещенківська 10, здійсненої записом Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна 14.07.2003 у реєстрову книгу № 77П-241 за реєстровим № 5840-П;
- зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Теремок» звільнити територію Парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення ім. Т.Г. Шевченка, а саме: звільнити розташовану у місті Києві земельну ділянку з кадастровим номером 800000000:76:008:0008, площею 0,0567 га, шляхом знесення нежилої споруди - кафе площею 489,40 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Терещенківська 10 (право власності на яке зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна на підставі свідоцтва серії НС № 010007318 від 08.07.2003, виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва Київської міської державної адміністрації, зареєстрованим у Комунальному підприємстві Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна» 14.07.2003 у реєстрову книгу № 77П-241 за реєстровим № 5840-П).
08.07.2025 від прокуратури до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшло клопотання про залучення до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Комунальне підприємство по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва та на стороні відповідачів - Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації».
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.07.2025 відкрито провадження у справі № 910/8452/25 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 19.08.2025.
01.08.2025 від відповідача-2 до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву.
05.08.2025 від відповідача-1 до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву.
05.08.2025 від відповідача-1 до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшло клопотання про залучення третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Державну інспекцію архітектури та містобудування України та Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).
06.08.2025 від відповідача-1 до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшло клопотання про судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу.
06.08.2025 від відповідача-1 до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказу.
19.08.2025 від прокуратури до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив відповідача-1.
Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/8452/25 від 19.08.2025 відкладено підготовче засідання на 09.09.2025; залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Комунальне підприємство по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва; залучено до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», Державну інспекцію архітектури та містобудування України, Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).
25.08.2025 від прокуратури до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів надіслання залученим третім особам копії позовної заяви з доданими до неї документами.
26.08.2025 від представника відповідача-1 до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшло клопотання про підключення його до системи Електронний суд по справі № 910/8452/25.
27.08.2025 від представника відповідача-1 до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла заява про внесення його даних РНОКПП до додаткових відомостей про учасника справи та надання доступу до електронної справи.
01.09.2025 від третьої особи-3 до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшли пояснення по справі.
08.09.2025 від відповідача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшло клопотання про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи.
09.09.2025 від прокуратури до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив відповідача-2.
09.09.2025 у підготовчому засіданні у відповідності до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 16.09.2025.
11.09.2025 від третьої особи-1 до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшли пояснення по справі.
15.09.2025 від відповідача-1 до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь на відзив.
15.09.2025 від прокуратури до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшли заперечення на клопотання відповідача-1 про призначення експертизи.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 призначено по справі № 910/8452/25 судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз; провадження у справі № 910/8452/25 зупинено на час проведення експертизи.
Постановою Північного апеляційного господарського суду № 910/8452/25 від 10.12.2025 ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 у справі № 910/8452/25 скасовано; у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Теремок» про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи відмовлено; справу № 910/8452/25 направлено до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.
Матеріали справи № 910/8452/25 отримані Господарським судом міста Києва 18.12.2025.
Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/8452/25 від 22.12.2025 підготовче засідання призначено на 27.01.2026.
23.01.2026 від відповідача-1 до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п.1-2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.
23.01.2026 від відповідача-1 до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання на іншу дату.
26.01.2026 від третьої особи-4 до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без участі представника.
27.01.2026 від прокуратури до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшли заперечення на клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.
Відповідач-1 у підготовче засідання 27.01.2026 не з`явився.
Треті особи у підготовче засідання 27.01.2026 не з`явились.
27.01.2026 у підготовчому засіданні учасники справи не заперечували проти задоволення клопотання представника відповідача-1 про відкладення підготовчого засідання на іншу дату.
27.01.2026 у підготовчому засідання, відповідно до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 03.02.2026.
02.02.2026 від третьої особи-4 до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без участі представника.
02.02.2026 від відповідача-1 до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшло клопотання про поновлення пропущеного строку для подачі доказу та про долучення його до матеріалів справи.
Позивач у підготовче засідання 03.02.2026 не з`явився.
Треті особи у підготовче засідання 03.02.2026 не з`явились.
03.02.2026 у підготовчому засіданні, відповідно до ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, судом постановлено протокольну ухвалу про поновлення відповідачу-1 пропущеного строку для подачі доказу та про долучення його до матеріалів справи.
03.02.2026 у підготовчому засіданні, відповідно до ст. 226 Господарського процесуального кодексу України, судом постановлено протокольну ухвалу про відмову в задоволенні клопотання відповідача-1 про залишення позовної заяви без розгляду.
Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/8452/25 від 03.02.2026 закрито підготовче провадження по справі № 910/8452/25 та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.02.2026.
11.02.2026 від представника відповідача-1 - адвоката Хоменко В.О. до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшло клопотання про участь у судовому засіданні, призначеному на 17.02.2026 та у всіх наступних судових засіданнях при розгляді справи № 910/8452/25 в режимі відеоконференції поза межами суду.
Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/8452/25 від 12.02.2026 задоволено клопотання представника відповідача-1 про участь у судових засіданнях при розгляді справи № 910/8452/25 в режимі відеоконференції поза межами суду.
Треті особи у судове засідання 17.02.2026 не з`явились.
Відповідач-1 не зміг прийняти участь у судовому засіданні, призначеному на 17.02.2026, у зв`язку з тим, що під час розгляду справи № 910/8452/25 відбувся технічний збій в роботі підсистеми відеоконференцзв`язку (https://vkz.court.gov.ua), через яку проводилася фіксація судового засідання, про що комп`ютерним відділом Господарського суду міста Києва складено акт від 17.02.2026.
Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/8452/25 від 17.02.2026 відкладено судове засідання на 03.03.2026.
Позивач та треті особи -1, -2, -3 у судове засідання 03.03.2026 не з`явились.
Прокуратура у судовому засіданні 03.03.2026 позовні вимоги підтримала повністю.
Відповідач-1 у судовому засідання 03.03.2026 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.
Відповідач-2 у судовому засідання 03.03.2026 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.
Третя особа-4 у судовому засідання 03.03.2026 заперечень проти задоволення позовних вимог не навела.
03.03.2026 у судовому засіданні, відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 17.03.2026.
16.03.2026 від відповідача-2 до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшли пояснення по справі.
17.03.2026 від прокуратури до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення по справі.
Треті особи -1, -2, -3 у судове засідання 17.03.2026 не з`явились.
Позивач у судовому засіданні 17.03.2026 позовні вимоги прокуратури підтримав повністю.
17.03.2026 у судовому засіданні, відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 31.03.2026.
Треті особи -2, -3 у судове засідання 31.03.2026 не з`явились.
31.03.2026 у судовому засіданні, відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 14.04.2026.
Треті особи -1, -2, -3 у судове засідання 14.04.2026 не з`явились.
14.04.2026 у судовому засіданні, відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 28.04.2026.
28.04.2026 у судовому засіданні відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників учасників справи, Господарський суд міста Києва
ВСТАНОВИВ:

Відповідно до договору купівлі-продажу від 19.02.1999, зареєстрованого у реєстрі за № 328, Товариство з обмеженою відповідальністю «Теремок» (відповідач-1) придбало малу архітектурну форму - кафе «Літо» площею 68,8 кв. м. 
Надалі, на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації № 970 від 16.05.2001 та дозволу Управління державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва № 856-Ст/Ш від 01.06.2001, відповідачем-1 було здійснено реконструкцію вказаного об`єкта.
Актом приймальної комісії від 16.05.2003 реконструйований об`єкт прийнято в експлуатацію. 
На підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва № 788-В від 07.07.2003, відповідачу-1 видано свідоцтво про право власності від 08.07.2003 на нежилу будівлю кафе площею 489,40 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Терещенківська, 10 (літера А). 
Державну реєстрацію права власності проведено Київським міським БТІ 14.07.2003.
Земельна ділянка під вказаним об`єктом нерухомості з кадастровим номером 8000000000:76:008:0008 площею 0,0567 га неодноразово передавалася ТОВ «Теремок» в оренду на підставі рішень Київської міської ради (від 08.06.2000, 15.07.2004, 28.09.2006, 16.02.2012) для експлуатації та обслуговування закладу громадського харчування.
Звертаючись до суду з позовом, прокурор стверджує, що спірна земельна ділянка розташована в межах території парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк ім. Т.Г. Шевченка», який належить до природно-заповідного фонду України, де заборонено будь-яке будівництво стаціонарних споруд. На думку прокурора, відповідач-1 здійснив самочинне капітальне будівництво, а строк дії його договору оренди сплинув у 2022 році, у зв`язку з чим свідоцтво про право власності підлягає визнанню недійсним, державна реєстрація - скасуванню, а будівля кафе - знесенню.
Спір виник внаслідок того, що відповідач-1 в порушення взятих на себе зобов`язань та вимог закону здійснив капітальне будівництво під виглядом реконструкції тимчасової малої архітектурної форми, строк дії договорів оренди вказаної земельної ділянки сплинув у 2022 році, а спірна територія природно-заповідного фонду продовжує неправомірно використовуватися у комерційних цілях, у зв`язку з чим пред`явлено позов про усунення перешкод у володінні та користуванні землею шляхом визнання свідоцтва недійсним, скасування державної реєстрації прав та знесення самочинно зведеної споруди. 
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Щодо підстав представництва прокурором інтересів держави.
Судом встановлено, що з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави прокуратурою скеровано Київській міській раді як власнику спірної ділянки листи № 41-4200вих-25 від 12.05.2025 та № 41-5410вих-25 від 19.06.2025, у яких вказано на виявлені прокурором порушення інтересів держави, що полягають у незаконному використанні земельної ділянки природно-заповідного фонду на території парку ім. Т.Г. Шевченка під розміщення та експлуатацію комерційної споруди (ресторану), із проханням повідомити про вжиття заходів щодо звільнення та повернення спірної земельної ділянки.
З матеріалів справи вбачається, що Київська міська рада володіла інформацією щодо умов використання спірної земельної ділянки ще з жовтня 2022 року, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки № А-22-0028/10 від 03.10.2022. Оскільки протягом тривалого часу з моменту отримання цієї інформації Київською міською радою не ініціювалося звернення до суду з відповідним позовом до відповідача, прокурор розцінив таку поведінку органу як бездіяльність, що стало підставою для самостійного пред`явлення цього позову в інтересах держави.
Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
В Рішенні № 3-рп/99 від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 Конституційний суд України зазначив, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (частина третя статті 53 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частини четвертої статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини (частина третя статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).
Системне тлумачення статті 53 Господарського процесуального кодексу України й абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Конституційний Суд України зазначив, що поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади (абзац другий частини п`ятої рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99).
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, пункт 40; від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, пункт 8.37; від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, пункт 7.16; від 20.06.2023 у справі № 633/408/18, пункт 10.17; від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21, пункт 8.54; від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц, пункт 8.16, від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18, пункт 71).
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Зважаючи на докази, подані прокурором щодо підстав звернення з позовом в інтересах держави в особі визначеного прокурором позивача, суд вважає обґрунтованими підстави представництва прокурором інтересів держави в особі Київської міської ради у цій справі.
Разом з тим, оцінюючи позовні вимоги по суті та доводи прокурора про неправомірне використання відповідачем-1 земельної ділянки на території природно-заповідного фонду, суд вказує наступне.
Згідно зі ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як визначено ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України).
За приписами ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. 
Розпорядження землями комунальної власності міста Києва, в тому числі надання земельних ділянок у власність чи у користування відповідно до ст. 9 Земельного кодексу України належить до виключних повноважень Київської міської ради як колегіального органу.
Крім того, згідно з вказаною нормою до компетенції Київської міської ради віднесено прийняття рішення щодо звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок, а також обмеження, тимчасова заборона (зупинення) чи припинення використання земельної ділянки громадянами та юридичними особами в разі порушення ними вимог земельного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст є комунальною власністю.
Отже, право комунальної власності на землю (земельні ділянки) виникає і без реєстрації в силу спеціальних вимог закону.
Виходячи із вимог статті 83 Земельного кодексу України, презюмується належність земельних ділянок на території міста Києва територіальній громаді міста з визначенням її власником Київської міської ради.
Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Відповідно до ч. 1 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 123 Земельного кодексу України передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).
Статтею 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.
Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях міської ради. 
Отже, правовою основою виникнення права користування земельною ділянкою є рішення органу місцевого самоврядування.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 918/633/16 та від 06.11.2019 у справі № 910/14328/17.
Судом встановлено, що, відповідно до договору купівлі-продажу від 19.02.1999, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В., зареєстрованого у реєстрі за № 328, укладеного між ТОВ «Кіпр» і ТОВ «Теремок», останнє набуло право власності на малу архітектурну форму кафе «Літо» (у подальшому назва змінювалась на «Тарас», «О`Панас»), яке знаходилось в м. Києві в парку ім. Тараса Шевченка, та мало наступну характеристику: мала архітектурна форма - легко збірні металоконструкції обшиті хвилястим пластиком; загальна площа: 68,8 кв. м.
Надалі, розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 970 від 16.05.2001 «Про реконструкцію кафе «Тарас», розміщеного на території парку ім. Т.Г. Шевченка» дозволено ТОВ «Теремок» здійснити реконструкцію власного кафе «Тарас», розташованого в парку ім. Шевченка, згідно з проектною документацією, розробленою та погодженою у встановленому порядку. ТОВ «Теремок», як виняток, дозволено виконувати роботи із реконструкції кафе «Тарас» одночасно з погодженням проектно-кошторисної документації.
22.05.2001 ТОВ «Теремок» звернулося до Київської міської ради із заявою за № 15/1 про отримання дозволу на відведення земельної ділянки під існуючу забудову кафе.
04.03.2002 Київською міською радою ухвалено рішення № 313/1747 щодо відведення земельної ділянки під розміщення та експлуатацію кафе «Тарас». Вказане рішення не визнано недійсним.
06.08.2002 Головним управлінням містобудування та архітектури Київської міської державної адміністрації за № 18-2877 видано висновок, яким не заперечується відведення земельної ділянки. 
20.11.2002 Управлінням охорони пам`яток історії, культури та історичного середовища Київської міської державної адміністрації листом за № 410-з погоджено як відведення земельної ділянки для реконструкції з правом надання орендного користування.
24.12.2002 Державним управлінням екології та природних ресурсів в м. Києві складено лист № 08-8-20/6529, яким не заперечується відведення земельної ділянки ТОВ «Теремок» для експлуатації та обслуговування кафе в парку Т.Г. Шевченка у Шевченківському районі.
11.02.2003 Київська міська рада своїм листом № 225-КР-6214/2 звернулася до Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації щодо складання проекту відведення земельної ділянки. 
12.08.2003 Шевченківська районна у місті Києві рада у листі № 759 зазначила про відсутність претензій щодо відведення земельної ділянки для реконструкції та експлуатації кафе «Тарас».
Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації видано доручення № 9616 про складання проекту відведення земельної ділянки.
В 2003 році був розроблений Проект відведення земельної ділянки ТОВ «Теремок» для експлуатації та обслуговування кафе в парку Т. Шевченка у Шевченківському районі.
07.10.2003 Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації надано висновок про передачу ТОВ «Теремок» в оренду земельну ділянку для експлуатації та обслуговування кафе в парку Т. Шевченка у Шевченківському районі.
16.04.2004 Державна служба охорони культурної спадщини листом № 22-606/35 погодила відведення земельної ділянки ТОВ «Теремок» для експлуатації та обслуговування кафе в парку Т.Г. Шевченка
08.07.2003 Головним управлінням комунальної власності м. Києва Київської міської державної адміністрації ТОВ «Теремок» видано свідоцтво про право власності на нежилу будівлю - кафе площею 489,40 кв. м, яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Терещенківська 10 (літера А).
Київською міською радою земельна ділянка у парку ім. Т.Г. Шевченка з кадастровим номером 8 000 000 000:76:008:0008 площею 0,0567 га відводилась ТОВ «Теремок» в оренду для цілей - експлуатація та обслуговування павільйону/кафе з літнім майданчиком (рішення Київміськради від 08.06.2000 № 154/875, від 15.07.2004 № 419-5/1829, від 28.09.2006 № 72/129, від 16.02.2012 № 189/7526).
Зокрема, 28.12.2006 між Київською міською радою (орендодавець) та ТОВ «Теремок» (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, згідно з п. 2.1. якого об`єктом оренди відповідно до цього договору є земельна ділянка з наступними характеристиками: - місце розташування - вул. Терещенківська, 10 (десять) у Шевченківському районі м. Києва; - розмір - 567 (п`ятсот шістдесят сім) кв. м; - цільове призначення - для експлуатації та обслуговування закладу громадського харчування; - кадастровий номер - 8 000 000 000:76:008:0008.
14.09.2012 між Київською міською радою (орендодавець) та ТОВ «Теремок» (орендар) було укладено договір про поновлення договору оренди земельної ділянки, згідно з п. 1 якого договір оренди земельної ділянки поновлений на 10 років.
Відповідно до п. 10. договору після закінчення строку, на який було укладено цей договір орендар, за умови належного виконання своїх обов`язків, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 3 (три) місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію та сплачували орендну плату за період від дня закінчення дії цього договору до дня поновлення його дії у порядку та у розмірах, встановлених цим договором.
При цьому, судом встановлено, що, реалізуючи своє переважне право та діючи у повній відповідності до умов чинного правочину, ТОВ «Теремок» 22.08.2022 (№ 1-08/22) своєчасно звернулося до орендодавця із клопотанням про чергове поновлення договору оренди земельної ділянки, і вказане питання наразі офіційно перебуває на стадії розгляду уповноважених структурних підрозділів Київської міської ради, що, зокрема, не заперечується позивачем. 
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, після закінчення строкових умов договору оренди та протягом всього часу розгляду поданого клопотання (у період з 01.10.2022 по 31.07.2025), відповідач-1 продовжував добросовісно і безперервно виконувати свої зобов`язання зі сплати орендної плати за фактичне використання землі для функціонування закладу громадського харчування в парку ім. Т.Г. Шевченка, перерахувавши до місцевого бюджету кошти у загальному розмірі 5.793.402,44 грн.
Факт відсутності будь-яких претензій, фінансових вимог чи позовів з боку Київської міської ради щодо заборгованості з орендної плати протягом усього 25-річного періоду використання ділянки підтверджує належну та правомірну поведінку користувача. 
Щодо доводів позивача про відсутність факту державної реєстрації права відповідача-1 щодо користування земельною ділянкою суд вказує наступне.
До повноважень міських рад у галузі земельних відносин згідно із ст. ст. 12, 83, 122 ЗК України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» належить розпорядження землями комунальної власності в межах, визначених Земельним кодексом України. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст, є комунальною власністю навіть за умови відсутності державної реєстрації речового права на земельну ділянку.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20, зокрема: «За загальним правилом, правом власності на земельну ділянку, розташовану в межах відповідного населеного пункту, орган місцевого самоврядування наділений в силу закону, зокрема з уведенням 01.01.2002 у дію нового Земельного кодексу України. При цьому відсутність державної реєстрації речового права на земельну ділянку після 01.01.2013 не впливає на наявність права комунальної власності на відповідну земельну ділянку». 
Отже, право комунальної власності виникає і без реєстрації в силу спеціальних вимог закону. Виходячи із вимог ст. 83 Земельного кодексу України презюмується належність земельних ділянок на території міста Києва територіальній громаді міста з визначенням її власником Київської міської ради.
За таких обставин, зважаючи на законність первинного виділення землі, тривалий та безперервний характер договірних відносин між орендодавцем і ТОВ «Теремок», чинність рішень міської ради № 154/875 від 08.06.2000, № 419-5/1829 від 15.07.2004, № 72/129 від 28.09.2006, № 189/7526 від 16.02.2012, позицію суду щодо виникнення права комунальної власності на землю в силу закону незалежно від наявності чи відсутності його державної реєстрації, а також систематичне та повне внесення плати за землю, суд доходить висновку про відсутність у діях відповідача-1 ознак протиправного або самовільного захоплення території, у зв`язку з чим заявлені прокурором доводи у вказаній частині є безпідставними та необґрунтованими.
Оцінюючи законність набуття права власності на будівлю кафе та наявність у діях відповідача-1 ознак самочинного будівництва суд вказує наступне.
Згідно зі ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 321 Цивільного кодексу України).
Як визначено ч.ч. 1, 2 ст. 324 Цивільного кодексу України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.
Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.
Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Згідно з ч. 1 ст. 375 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.
Як визначено ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Порядок оформлення права власності та видачі правовстановлюючого документу (свідоцтва про право власності) на об`єкт нерухомого майна, що перебуває у власності юридичних та фізичних осіб та розташований на території м. Києва, визначався нормами Положення про порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1820 від 31.08.2001 (далі - Положення № 1820) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 11.1 Положення № 1820 на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані нежитлові будинки та приміщення, будівлі виробничого, господарського, соціально-побутового та іншого призначення, їх частини, на вбудовані в житлові будинки та прибудовані до житлових будинків нежитлові приміщення, як частини цих будинків, в тому числі на об`єкти спільної власності, внаслідок перебудови чи реконструкції в яких змінились належні власникам частки подаються такі документи:
- правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності на об`єкт нерухомого майна на момент початку перебудови, реконструкції, зареєстрований в БТІ (відносно перебудованих та реконструйованих об`єктів);
- передбачені законодавством документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт, оформлені (видані, укладені) в установленому порядку (за виключенням випадків оформлення права власності на приміщення);
- дозвіл на виконання будівельних робіт, виданий управлінням держархбудконтролю Київської міської державної адміністрації;
- акт приймальної комісії про прийняття об`єкта в експлуатацію в установленому порядку (у відповідних випадках затверджений місцевим органом виконавчої влади та зареєстрований в управлінні держархбудконтролю Київської міської державної адміністрації);
- перелік інвесторів, які приймали участь в будівництві, перебудові чи реконструкції (за наявності сторонніх інвесторів);
- документи про передачу функцій замовника (якщо таке мало місце);
- довідка Головного управління економіки та розвитку міста Київської міської державної адміністрації про виконання умов щодо передачі коштів у порядку пайової участі на розвиток галузей соціальної або інженерно-транспортної інфраструктури міста, передбачених актами місцевих органів державної виконавчої влади та органів місцевого самоврядування;
- довідка Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації про розрахунок по передачі житла (у відповідних випадках); 
- документи, що підтверджують фінансування будівництва, перебудови або реконструкції об`єкта (платіжні доручення або інші документи).
На виконання вказаного пункту Положення № 1820 Товариство з обмеженою відповідальністю «Теремок» надало Головному управлінню комунальної власності м. Києва (яке перейменоване в департамент) відповідний пакет документів.
Відповідно до порядку, що визначався Положенням № 1820, підстав для відмови у оформленні свідоцтва про право власності у Головного управління комунальної власності м. Києва не було, подані заявником документи не свідчили, що об`єкт є самочинним будівництвом.
За результатами розгляду документів Головним управлінням комунальної власності м. Києва був виданий наказ № 788-В від 07.07.2003 та оформлене свідоцтво про право власності серії НС № 010007318 від 08.07.2003 на нежилу споруду-кафе, загальною площею 489,40 кв. м, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Терещенківська, 10, Літера А.
Крім того, судом встановлено, що, відповідно до договору купівлі-продажу від 19.02.1999, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В., зареєстрованого у реєстрі за № 328, укладеного між ТОВ «Кіпр» і ТОВ «Теремок», останнє набуло право власності на малу архітектурну форму кафе «Літо» (у подальшому назва змінювалась на «Тарас», «О`Панас»), яке знаходилось в м. Києві в парку ім. Тараса Шевченка, та мало наступну характеристику: мала архітектурна форма - легко збірні металоконструкції обшиті хвилястим пластиком; загальна площа: 68,8 кв. м.
Вищевказаний договір не визнано недійсним в судовому порядку, не був предметом судового спору та щодо нього не заявлено вимог позивачем про визнання його недійсним.
Отже, ТОВ «Теремок» володіє та користується вказаним кафе з 19.02.1999, тобто 26 років на законних підставах, згідно зазначеного договору.
Надалі, розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 970 від 16.05.2001 «Про реконструкцію кафе «Тарас», розміщеного на території парку ім. Т.Г. Шевченка» дозволено ТОВ «Теремок» здійснити реконструкцію власного кафе «Тарас», розташованого в парку ім. Шевченка, згідно з проектною документацією, розробленою та погодженою у встановленому порядку. 
ТОВ «Теремок», як виняток, дозволено виконувати роботи із реконструкції кафе «Тарас» одночасно з погодженням проектно-кошторисної документації.
Таким чином, ТОВ «Теремок» надано в передбаченому законом порядку право на виконання робіт із реконструкції кафе «Тарас».
Вищенаведене розпорядження не визнано недійсним, є чинним та не є предметом позову в нашій справі. Зокрема, сам позивач визнає факт того, що реконструкція кафе була здійснена на підставі отриманого розпорядження Київської міської державної адміністрації № 970 від 16.05.2001, а не самовільно.
28.03.2001 Головним управлінням містобудування та архітектури м. Києва Київської міської державної адміністрації видано протокол засідання архітектурно-містобудівної ради у справі № 0306, яким погоджено виконання будівельних робіт із реконструкції кафе «Тарас». 
01.06.2001 Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва надано ТОВ «Теремок» дозвіл № 856-Ст/Ш на виконання будівельних робіт, а саме: реконструкція кафе «Тарас» за адресою: парк Шевченко Т.Г.
04.03.2002 Київською міською радою ухвалено рішення № 313/1747 щодо відведення земельної ділянки під розміщення та експлуатацію кафе «Тарас». 
20.11.2002 Управлінням охорони пам`яток історії, культури та історичного середовища Київської міської державної адміністрації погоджено як відведення земельної ділянки для реконструкції, так і документацію на будівництво (реконструкцію).
11.12.2002 Київською міською санепідемстанцією видано висновок № 177 про відведення земельної ділянки під будівництво, яким зазначено, що земельна ділянка придатна для будівництва кафе «Тарас». 
09.07.2001 Старокиївською районною державною адміністрацією м. Києва видано розпорядження № 571 про присвоєння поштової адреси будівлі кафе «Тарас», розміщеної в парку ім. Т.Г. Шевченка, а саме: м. Київ, вул. Терещенківська, буд. 10.
Вказане розпорядження також не визнано недійсним. 
16.05.2003 приймальною комісією складено акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - реконструкція кафе «Тарас» в парку ім. Т.Г. Шевченка, площею 489,4 кв. м.
Тобто, приймальною комісією прийнято в експлуатацію реконструйоване кафе «Тарас» в парку ім. Т.Г. Шевченка без зауважень, в передбаченому законом порядку. 
Як встановлювалось судом раніше, 07.07.2003 Київською міською державною адміністрацією видано для ТОВ «Теремок» наказ № 788-В про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна.
08.07.2003 на підставі зазначеного наказу Головним управлінням комунальної власності м. Києва Київської міської державної адміністрації видано для ТОВ «Теремок» свідоцтво про право власності, яким засвідчено право власності на нежилу будівлю - кафе, площею 489,40 кв. м, яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Терещенківська, буд. 10 (літера А).
14.07.2003 проведено державну реєстрацію права власності за ТОВ «Теремок» на нежилу споруду - кафе, запис Київського міського бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 77П-241 за реєстровим № 5840-П.
З вищевикладеного вбачається, що ТОВ «Теремок» набуло у власність спірне майно - кафе у законний спосіб, а саме на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В., зареєстрованого у реєстрі за № 328.
Суд, також, враховує, що статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину та ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Аналогічні висновки щодо застосування положень статей 204, 629 Цивільного кодексу України викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 916/5073/15, від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 та в постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17.
Крім того, закінчений будівництвом об`єкт - будівля кафе площею 489,40 кв. м - прийнята в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, що підтверджується відповідним актом приймальної комісії від 16.05.2003, підписаним без жодних зауважень. Первинною правовою підставою для вчинення будівельних робіт став договір купівлі-продажу від 19.02.1999, за яким ТОВ «Теремок» законно набуло у власність малу архітектурну форму - кафе «Літо» площею 68,8 кв. м, яка розміщувалась у парку на підставі чинних на той час рішень органів місцевого самоврядування.
Також, як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка під вказаним об`єктом нерухомості з кадастровим номером 8000000000:76:008:0008 площею 0,0567 га послідовно та у законний спосіб відводилась відповідачу-1 в оренду для цілей експлуатації та обслуговування кафе на підставі рішень Київської міської ради № 154/875 від 08.06.2000, № 419-5/1829 від 15.07.2004, № 72/129 від 28.09.2006 та № 189/7526 від 16.02.2012, про що сторонами укладались відповідні договори оренди вказаної земельної ділянки для експлуатації та обслуговування кафе.
При цьому суд зазначає, що акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 16.05.2003 та свідоцтво про право власності від 08.07.2003 були оформлені у період чинності офіційно погоджених дозвільних документів та рішень Київської міської ради про відведення земельної ділянки, які є чинними та в судовому порядку не скасовувалися.
Враховуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Теремок» є власником нежилої споруди - кафе площею 489,40 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Терещенківська, буд. 10 (літера А) на законних підставах, оскільки реконструкція зазначеного об`єкта нерухомості проведена у законний спосіб, зокрема на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації № 970 «Про реконструкцію кафе «Тарас», розміщеного на території парку ім. Т.Г. Шевченка» від 16.05.2001 та дозволу Управління державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва № 856-Ст/Ш на виконання будівельних робіт від 01.06.2001, які є чинними і в судовому порядку недійсними не визнавались.
Оскільки ТОВ «Теремок» безперервно володіє та користується вказаним майном на підставі договору купівлі-продажу від 19.02.1999, правомірність якого не спростована, законність набуття права власності на будівлю та відсутність факту самочинного будівництва повністю виключають підстави для задоволення позову.
Стосовно доводів прокуратури про особливий правовий статус території парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк ім. Т.Г. Шевченка» та тверджень прокурора, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 800000000:76:008:0008 площею 0,0567 га повністю належить до земель природно-заповідного фонду, які вилучені з господарського використання, суд вказує наступне.
Сторонами не заперечується та матеріалами справи підтверджено, що спірне майно (кафе площею 489,40 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Терещенківська 10, право власності на яке зареєстровано за відповідачем-1 знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 800000000:76:008:0008.
Рішенням Виконкому Київської міськради від 20.03.1972 парк імені Т.Г. Шевченка віднесено до категорії парків-пам`яток садово-паркового мистецтва.
Проте, згідно з приписами частини 3 статті 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), рішення про організацію чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та встановлення охоронних зон приймається виключно обласними, міськими (міст республіканського підпорядкування) Радами народних депутатів. Оскільки рішення від 20.03.1972 приймалося виконавчим органом (Виконкомом), а не безпосередньо представницьким органом місцевого самоврядування (Київською міською радою), воно не відповідало вимогам статті 53 спеціального Закону України від 16.06.1992 № 2456-XII «Про природно-заповідний фонд» та мало бути приведене у відповідність шляхом прийняття рішення безпосередньо Київською міською радою.
Надалі, 17.02.1994 Київська міська рада народних депутатів на ХХІ сесії ХХІ скликання прийняла рішення № 14 «Про створення, резервування та збереження територій і об`єктів природно-заповідного фонду в м. Києві», відповідно до якого організації та управління, у віданні яких перебувають території та об`єкти природно-заповідного фонду, було зобов`язано до 30.04.1994 винести в натуру межі територій відповідних об`єктів (серед яких під номером 11 у Додатку № 4 зазначено і парк імені Т.Г. Шевченка), а до 30.06.1994 розробити Положення та проекти організації їх територій, охорони, відтворення та рекреаційного використання.
Відповідно до частини 4 статті 52 та частини 4 статті 28 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» розробка проектів створення регіональних ландшафтних парків, заповідних урочищ, а також заказників, пам`яток природи та парків пам`яток садово-паркового мистецтва місцевого значення забезпечується органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища на місцях. 
Проекти організації територій таких парків, згідно з частиною 2 статті 24 вказаного Закону, підлягають затвердженню державним органом, який прийняв рішення про їх організацію (в нашій справі - Київською міською радою) за обов`язковим попереднім погодженням з уповноваженим органом охорони навколишнього природного середовища на місцях.
Окрім того, для забезпечення режиму парків-пам`яток садово-паркового мистецтва відповідно до частини 3 статті 72 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та статті 40 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» встановлюються охоронні зони із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на забезпечення додержання режиму земель природоохоронного призначення. 
Згідно з положеннями статті 40 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» положення, що визначають режим кожної з охоронних зон, затверджуються державними органами, які приймають рішення про їх виділення (Київською міською радою). Без належним чином розробленого, погодженого та затвердженого проекту організації території та встановлених Київміськрадою меж охоронних зон будь-які юридичні заборони чи обмеження щодо використання суміжних земельних ділянок не можуть вважатися чинними. 
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, жодних доказів існування проекту організації території парку імені Т.Г. Шевченка (його розробки спеціалізованими установами та затвердження Київрадою), а також затверджених у встановленому законом порядку меж його охоронних зон позивачем до суду надано не було. 
Досліджуючи матеріали справи суд встановив, що згідно з листом Київської міської державної адміністрації № 017-73 від 18.04.2024 парк ім. Т.Г. Шевченка потрапляє в межі земельної ділянки (код ділянки 76:008:0001) площею 50025,63 кв. м, яка обліковується за Комунальним підприємством по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва. Згідно з даними Державного земельного кадастру, повним кадастровим номером цієї земельної ділянки є 8000000000:76:008:0001 (в межах Міського земельного кадастру відображається за кодом 76:008:001).
Водночас у листі Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва № 077/13-820 від 13.05.2025 суперечливо зазначено три різні площі парку ім. Т.Г. Шевченка (5,28 га; ділянка з кодом 76:008:001 має 5,002563 га; 5,5 га), а також прямо констатовано: «Межі об`єкта природно-заповідного фонду - парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення парк ім. Т.Г. Шевченка чітко не встановлені».
Крім того, у листі Департаменту земельних ресурсів № 057-1942 від 14.02.2025 зазначено про формування та здійснення 29.01.2025 реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:76:008:0016 площею 5,0475 га.
Таким чином, уповноважений балансоутримувач території (Комунальне підприємство по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва) офіційно визнає відсутність чітко встановлених меж парку ім. Т.Г. Шевченка та не підтверджує, що вказаний ресторан «О`Панас» та земельна ділянка під ним з кадастровим номером 800000000:76:008:0008 знаходяться саме в межах заповідного об`єкта, а не суміжно з ним. На підставі зазначеного суд вважає, що твердження прокуратури про входження земельної ділянки відповідача-1 до території парку є виключно припущенням, яке не підтверджене доказами. 
При цьому, для з`ясування дійсних обставин справи ключовим є встановлення факту наявності чи відсутності юридичного накладення (перетину) меж земельної ділянки відповідача-1 (800000000:76:008:0008 площею 0,0567 га) на сформовані земельні ділянки паркової території з кодами/номерами 8000000000:76:008:0001 та 8000000000:76:008:0016.
Водночас прокуратурою, всупереч вимогам статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту існуючого графічного перетину або взаємного накладення вказаних земельних ділянок.
Крім того, відсутність розробленого проекту, охоронних зон та відповідних обмежень щодо земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:76:008:0008 додатково підтверджується актом обстеження земельної ділянки № А-22-0028/10 від 03.10.2022 та офіційною інформацією з Державного земельного кадастру, що не заперечується позивачем. 
За таких обставин, оскільки межі та режим охорони парку імені Т.Г. Шевченка після набрання чинності Законом України «Про природно-заповідний фонд» так і не були приведені у відповідність до його імперативних вимог (зокрема, не затверджено проект організації території та не встановлено охоронні зони), юридичні обмеження щодо використання земельної ділянки відповідача-1 є непідтвердженими, а посилання позивача на рішення Виконкому Київради від 20.03.1972 є безпідставним.
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Це стосується прокуратури, яка мала довести обставини на підставі яких вона звернулась до суду з позовними вимогами. 
За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю.
Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на прокуратуру. 
Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 24.07.2026.

Суддя | В.В.Сівакова