Справа № 588/392/26
провадження № 2/588/312/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2026 року          м. Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області у складі:
головуючий суддя Лебедь О. В.,
за участю: секретар судового засідання Ноздріна В. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1  в інтересах якої діє представник адвокат Андрієнко Марина Вікторівнадо ОСОБА_2  про поділ майна подружжя,

У С Т А Н О В И В:
Зміст позовних вимог
Представниця позивачки у березні 2026 року звернулася до суду із указаним позовом мотивуючи вимоги тим, що сторони уклали шлюб 30.08.1997, який було розірвано рішенням Тростянецького районного суду Сумської області 01.04.2025.
За час перебування у шлюбі, подружжям придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1 .
Домовленості між сторонами щодо порядку поділу зазначеного нерухомого майна досягнуто не було.
На підставі указаного, представниця позивачки просить суд: 1) визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири загальною площею 58,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя; 3) стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи у вигляді судового збору у розмірі 1332,20 грн.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 10.04.2026 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання на 04.05.2026.
Протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено до 19.05.2026 за клопотанням представниці позивачки.
Ухвалою суду від 19.05.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 16.06.2026.
Протокольною ухвалою суду від 16.06.2026 відкладено розгляд справи на 06.07.2026 у зв`язку з першою неявкою відповідача.
Представниця позивачки у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду по справі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки не повідомив, хоча був належно повідомлений про розгляд справи (а.с. 37, 44).
Згідно з вимогами частини 1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести по справі заочний розгляд.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце сімейні та цивільні правовідносини, пов`язані із спорами про право власності, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Фактичні обставини справи встановлені судом та мотиви суду
Судом установлено, що 30.08.1997 у Тростянецькому районному відділі реєстрації актів громадянського стану Сумської області за актовим записом № 111 був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1  та ОСОБА_2 (а.с. 11).
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 01.04.2025 шлюб між позивачкою та відповідачем був розірваний (а.с. 12-13).
За час шлюбу відповідачем, на підставі договору купівлі-продажу від 27.08.2001 було придбано квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15).
Згідно з відповіддю Комунального підприємства Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» від 10.02.2019 № 79 право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_2 згідно з договором купівлі-продажу квартири, посвідченого Тростянецькою держнотконторою 27.08.2001 зареєстрованого в реєстрі за № 3385 (а.с. 14).
Також, у матеріалах справи міститься звіт з незалежної оцінки майна, замовником якого є позивачка ОСОБА_1 (а.с. 16-19).
Спір між сторонами виник з приводу поділу майна набутого за час шлюбу.
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 5 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з пунктами 1-3 частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
За змістом частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 2, 4 статті 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.
Як роз`яснено у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).
Враховуючи установлені судом обставини про те, що відповідачем за час шлюбу з позивачкою в інтересах сім`ї, було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , тому дана квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
За приписами частини першої статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Згідно з частиною 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до положень статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. 
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Відповідно до частини 2 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
У постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі № 691/1240/18, провадження № 61-4680св23, зазначено, що згідно з усталеною судовою практикою щодо застосування частини п`ятої статті 71, статті 365 ЦК України суд визнає ідеальні частки подружжя в майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності, якщо один із подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій. Верховний Суд звертає увагу, що визнання права на половину частини спірного майна (визнання права на ідеальну частку у майні без його виділу в натурі) є поділом майна подружжя у розумінні частини першої статті 71 СК України, а тому суд може визнати право на частку у спільному майні подружжя за вказаних вище умов.
Отже, зважаючи на те, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 набута сторонами за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за відсутності інших доказів, частки у праві спільної сумісної власності є рівними, сторони не досягли згоди щодо поділу цього майна, тому суд вважає, за необхідне визнати за позивачкою, в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 частину спірної квартири.
Ураховуючи викладене, позов підлягає задоволенню повністю.
Судові витрати
Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачка при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 1331,20 грн (а.с. 23).
Ураховуючи, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню вся сума сплаченого судового збору.
Керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1  в інтересах якої діє представник адвокат Андрієнко Марина Вікторівнадо ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.
Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири загальною площею 58,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  кошти на відшкодування судових витрат по оплаті судового збору в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони:
позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий Тростянецьким РВ УМВС України в Сумській області 18.07.1996.

Суддя О.В. Лебедь