Справа № 521/6388/26
Провадження № 2/521/5461/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді – Мазун І.А.,
за участю секретаря судового засідання – Гриневич І.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2  до  ОСОБА_3  про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним,

В С Т А Н О В И В :
Адвокат Шпак Марина Петрівна звернулась до Хаджибейського районного суду міста Одеси в інтересах позивачів  ОСОБА_1 та ОСОБА_2  з позовом та просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 , укладений на Одеській універсальній товарній біржі «Центр» між  ОСОБА_3 та   ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах своєї неповнолітньої (на той час) доньки ОСОБА_4 . 
Ухвалою суду від 06.05.2026 року відкрито провадження у справі за вищевказаною позовною заявою.
Позивачі та їх представник були повідомлені належним чином про день та час проведення судового засідання. Адвокат Шпак М.П., яка діє в інтересах позивачів, надала суду заяву, в якій просить провести розгляд справи за її відсутністю, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачу був визначений строк для подання відзиву на позов чи зустрічного позову та вчинення інших процесуальних дій.
Відповідач відзиву на позов не надав. Заяв по суті справи чи з процесуальних питань від відповідача також не надходило.
За приписами частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного.
В ході розгляду справи судом встановлено, що спірне майно - квартира АДРЕСА_2 , належала відповідачу на підставі договору купівлі-продажу № Н/95-0119 від 09.06.1995 року, посвідченого Одеською універсальною товарною біржею «Центр» та зареєстрованого Одеським МБТІ в реєстровій книзі за номером 738 стр.74 кн.95 доп. 19.06.1995 року.
08 серпня 1996 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах своєї неповнолітньої (на той час) доньки   ОСОБА_4 , був укладений договір купівлі-продажу цієї квартири.
Укладення такого договору не суперечило чинному на той час законодавству.
Право власності позивачів було зареєстроване у встановленому законом порядку в Одеському МБТІ за № 738, стр.74, книга 95доп., дата реєстрації 09.08.1996 року. Даний факт також підтверджується листом КП «БТІ» Одеської міської ради від 20.04.2026 року № 71370/04-04, наданим на заяву позивачів про підтвердження реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 , станом на 31.12.2012 року.
При укладанні договору між сторонами було досягнуто згоди по всім істотним умовам і сторони повністю виконали умови угоди - продавець отримав кошти, а покупцям було передано нерухоме майно і до них перейшло право власності на спірну квартиру. Реєстрація права власності відбулась у встановленому на той час порядку.
Біржове оформлення договору було обрано сторонами, оскільки така форма оформлення подібного роду договорів відповідала дійсному на той час законодавству, що підтверджується державною реєстрацією спірного договору.
Оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли у 1996 році, то враховуючи положення пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, до таких відносин належить застосувати положення ЦК УРСР 1963 року, чинного на час виникнення правовідносин.
Відповідно до статті 153 ЦК УРСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.
За положеннями статті 227 ЦК УРСР 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).
Разом з тим, згідно зі статтею15 Закону України «Про товарні біржі» № 1956-XIIІ від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання спірного договору, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Відповідно до частини другої статті 47 ЦК УРСР 1963 року, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується.
Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Вищезазначена Інструкція передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними з підстав недодержання нотаріальної форми» роз`яснено, що визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦКУРСР за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За положеннями частини першої статті 2, частини першої статті 5 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Керуючись ст. 41 Конституції України, п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст. 47, 153, 227 ЦК УРСР, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 258-259, 268, 280-285 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:
Позовну заяву  ОСОБА_1 , ОСОБА_2  до  ОСОБА_3  про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним - задовольнити.
Визнати дійсним укладений та зареєстрований на Одеській універсальній товарній біржі «Центр» договір купівлі-продажу № Н/96-0865 від 08 серпня 1996 року квартири під номером АДРЕСА_2 , укладений між  ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах своєї неповнолітньої (на той час) доньки   ОСОБА_4 , та  ОСОБА_3 .
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлено 07 липня 2026 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ   І.А. МАЗУН