Справа № 464/7131/25 Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О. 
Провадження № 22-ц/811/135/26 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 липня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,
без участі сторін,розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 30 грудня 2025 року у справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за надані послуги,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2025 року Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за надані послуги.
В обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що відповідачі ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
Для здійснення оплати за надані послуги ЛМКП «Львівтеплоенерго» було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я відповідачів, на який щомісячно нараховувалася плата за спожиту теплову енергію та гарячу воду. Відповідно до Довідки № 1 від 03 жовтня 2025 року, відповідачі є мешканцями вказаного приміщення, а отже, є споживачами послуг та зобов`язані здійснювати оплату згідно з нормами Закону України «Про теплопостачання».
Наголошували, що відповідачі не виконали свого зобов`язання щодо оплати наданих послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, а тому зобов`язанні сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 3% річних від простроченої суми, а також пені.
Зазначали, що споживачам нараховуються лише витрати на опалення місць загального користування, на функціонування внутрішньобудинкової системи опалення та постачання гарячої води, а також плата за абонентське обслуговування, оскільки вони від?єднані від системи теплопостачання.
Неправомірні дії відповідачів призвели до порушення майнових прав та законних інтересів позивача. Через несвоєчасність проведення розрахунків відповідачами за надані послуги ЛМКП «Львівтеплоенерго» не може забезпечити своєчасну сплату податків, внесків до пенсійного фонду, виплату заробітної плати працівникам, а також має заборгованість перед іншими підприємствами.
З врахуванням зазначених обставин, стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за надані послуги в сумі 4 052,30 грн; які складаються з: витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання за період з 01 грудня 2021 року по 31 березня 2025 року в сумі 3 797,47 грн; пеню за надані послуги в розмірі 118,59 грн; 21,73 грн – 3 % річних; 114,51 грн – інфляційні втрати, покликаючись на невиконання відповідачами обов`язку щодо сплати житлово-комунальних платежів.
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 30 грудня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» борг за надані послуги в сумі 4 052,30 грн, які складаються з: витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання за період з 01.12.2021 по 31.03.2025 в сумі 3 797,47 грн; пеню за надані послуги в розмірі 118,59 грн; 21,73 грн – 3 % річних; 114,51 грн – інфляційні втрати.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» по 1 009,33 грн судового збору з кожного.
Компенсовано Львівському міському комунальному підприємству «Львівтеплоенерго» судовий збір за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України у розмірі 1 009,33 гривень.
Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 . 
В апеляційній скарзі покликається на те, що за адресою що в АДРЕСА_1 у жовтні 2007 році квартира була відключена від внутрішньо будинкових мереж центрального опалення і підігріву води, так-як у квартирі було влаштовано індивідуальну систему опалення і гарячого підігріву води, попередньо отримавши всі необхідні дозволи, погодження, і де 5 жовтня 2007 р. комісія прийняла в експлуатацію об`єкт. А також в подальшому проводилися додаткові обстеження і було встановлення відсутність можливості користування послугами ЛМКП «Львівтеплоенерго».
Зазначає ,що відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», обов`язок укладення договорів на надання комунальних послуг є індивідуальним, проте в даному випадку об`єкт нерухомості з 2007 року не є підключеним до відповідних централізованих мереж. 
Крім того, вважає, що розрахунки подані позивачем є незаконні та необґрунтовані. 
Звертає увагу, що позивачем подано позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01 грудня 2021 року по 31березня 2025 р., тим самим не дотримано строків позовної давності.
Просить рішення Сихівського районного суду м.Львова від 30 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення – 07 липня 2026 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом та матеріалами справи встановлено, що зареєстроване місце проживання відповідачів у квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджується відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру та реєстру Львівської міської територіальної громади (Сихівський район), довідкою позивача від 03 жовтня 2025 року.
На офіційному вебсайті позивача розміщено індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води від 1 грудня 2021 року (долучено до позову), що слугує підставою для висновку наявності між сторонами договірних правовідносин, що ґрунтуються на умовах публічного договору приєднання.
У ході розгляду справи судом з`ясовано, що позивачем за вказаною адресою надаються послуги з постачання гарячої води, що підтверджується актом № 0714 від 05 листопада 2021 року про прийняття вузла комерційного обліку на абонентський облік, актом експлуатаційної перевірки вузла обліку теплової енергії (ВОТЕ) від 12 вересня 2023 року, свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, інформацією про ВОТЕ та інформацією по об`єкту за опалювальні сезони 2021/2022, 2022/2023, 2023/2024, 2024/2025 років.
Для здійснення оплати за надані послуги відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Згідно розрахунку заборгованості, така становить 4 052,30 грн, яка складається з: витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання за період з 01 грудня 2021 року по 31 березня 2025 року в сумі 3 797,47 грн; пеню за надані послуги в розмірі 118,59 грн; 21,73 грн – 3 % річних; 114,51 грн – інфляційні втрати.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що заявлені вимоги про стягнення витрат теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, у тому числі за абонентське обслуговування з постачання гарячої води, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
З такими висновками колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2022 року у справі № 159/7123/19 виснував, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу.
Як регламентовано ст.ст.1, 5, 9, 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення (для систем газопостачання - від запірного пристрою на вводі в будинок до запірних пристроїв включно перед місцями підключення газових приладів, газоспоживального обладнання, теплових агрегатів тощо);
Плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).
Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Виходячи із приписів ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
За змістом ч.6 ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.
У силу вимог п.п.14, 38 Правил надання послуг постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року за № 830, в редакції від 08 вересня 2021 року за № 1022, відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315.
Споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).
Як визначено ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначенні для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення.
За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18, внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.
Матеріалами справи встановлено, та не заперечено в апеляційній скарзі, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є квартира АДРЕСА_2 .
Вирішуючи даний позов, суд першої інстанції врахував положення постанови Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 639/10591/14-ц, якою зроблено висновок, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
До будинку за адресою: АДРЕСА_1 позивачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» надаються послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, що зокрема підтверджується актом № 0714 від 05 листопада 2021 року про прийняття вузла комерційного обліку на абонентський облік, актом експлуатаційної перевірки вузла обліку теплової енергії (ВОТЕ) від 12 вересня 2023 року, свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, інформацією про ВОТЕ та інформацією по об`єкту за опалювальні сезони 2021/2022, 2022/2023, 2023/2024, 2024/2025 років.
Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується сторонами, квартира АДРЕСА_2 , від`єднана від системи теплопостачання, таким чином, відповідачам нараховуються лише витрати на опалення місць загального користування, на функціонування внутрішньобудинкової системи опалення та постачання гарячої води, а також плата за абонентське обслуговуванняз постачання гарячої води.
Доводи апеляційної скарги про відсутність у відповідачів обов`язку із оплати за надані послуги з постачання теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення та за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, враховуючи факт від`єднання його квартири, а також сходових кліток, від мереж теплопостачального підприємства, колегія суддів до уваги не бере, з огляду на наступне.
Споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання), що передбачено Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ від 21 серпня 2019 р.№ 830, Правилами надання послуги з постачання гарячої води, затверджених Постановою КМУ від 11 грудня 2019 р. № 1182, Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг №315.
Споживачі, приміщення яких від`єднанні від систем централізованого опалення та/або постачання гарячої води, повинні сплачувати загальнобудинкові потреби на опалення та функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання.
Загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення. Обсяг теплової енергії на загальнобудинкові потреби розраховується як частка теплової енергії від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будинку і розподіляється пропорційно до площі усіх квартир та нежитлових приміщень будинку. Усі співвласники повинні брати участь у витратах будинку пропорційно займаній площі житла. Наявність нагрівальних приладів в МЗК, їх кількість - Методикою 315 не передбачена.
Нарахування за послугу регламентуються Методикою розподілу між споживачами спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22 листопада 2018 року №315 зі змінами, внесеними наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року № 358.
Відповідно до пункту 12 Методики, обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками
(співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.
Відповідно до пункту 7 Розділу IV Методики 315 передбачено, що розрахунок обсягу теплової енергії, витраченого на загальнобудинкові потреби, проводиться незалежно
від наявності опалювальних приладів у місцях загального користування та допоміжних приміщеннях.
Пунктом 24 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії передбачено, що «Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води».
В пункті 38 Постанови №830 зазначається, що споживач не звільняється від оплати за послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).
Згідно пункту 42, абзац 12 споживач має право «відключитися від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Мінрегіону від 26 липня 2019 р. № 169; це право не звільняє споживача від зобов`язання відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення
функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції)».
Згідно П. 45, абзац 13 індивідуальний споживач зобов`язаний «у разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції)».
Функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання - це втрати теплової енергії у трубопроводах та в обладнанні внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання. Розрахунок кількості теплової енергії, спожитої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання проводиться по кожному будинку індивідуально і не залежить від обсягу спожитої гарячої води квартирами.
Відповідно до п. 8 методики, обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи ГВП, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень у будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) незалежно від обсягу спожитої гарячої води у кожному розрахунковому періоді в опалювальний та міжопалювальний період пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.
Згідно пункту 39 Постанови КМУ від 11.12.2019 р. № 1182 Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води, (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1023) встановлено, що споживач не звільняється від плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання разі відключення (відокремлення) квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.
Відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також постанови КМУ «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг» № 808 від 21.08.2019 усім споживачам нараховується плата за абонентське обслуговування наданих послуг.
Враховуючи викладене, кожен споживач (власник або орендар приміщення, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна у багатоквартирному будинку), повинен приймати участь у загальному розподілі обсягу спожитої теплової енергії, в т. ч. витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи опалення у відповідності до Методики №315.
Чинними нормативно-правовими актами не передбачено звільнення споживачів від їх обов`язку оплати теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання, у разі обладнання таких приміщень індивідуальними системами опалення чи відключення від централізованого опалення. При цьому обсяги споживання теплової енергії за опалення місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення і гарячого водопостачання є складовими загально спожитого будівлею обсягу теплової енергії і не є додатково визначеними обсягами споживання теплової енергії.
Згідно частиною 2 статті 382 ЦК України, вбачається, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.
Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Будинок по АДРЕСА_3 являє собою цілісний майновий комплекс, відтак положення Методики розподілу між споживачами спожитих у будівлі комунальних послуг №315 поширюється на будинок в цілому незалежно від виду теплопостачання на кожний під`їзд будинку.
Співвласники усіх житлових і нежитлових приміщень у багатоквартирному житловому будинку, в т. ч. вбудованих, прибудованих, нежитлових приміщень комерційного поверху, цокольних приміщень, гаражів, мансард, тощо, з проходженням внутрішньобудинкових теплових мереж чи без мереж, за умови, що вони є складовою даного будинку, як єдиного майнового комплексу, а не самостійними об`єктами нерухомого майна, яким присвоєна окрема адреса, зобов`язані приймати участь в розподілі обсягів теплової енергії, використаної для опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будинку, та обсягів теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання.
Разом з тим, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги, про те, що кожен споживач повинен укладати з ЛМКП «Львівтеплоенерго» індивідуальні договори про надання комунальної послуги.
Згідно п. п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Укладення договорів про надання житлово-комунальних послуг, підготованих виконавцем послуг на основі топового договору, визначено як обов`язок, а не право споживача.
Нормою ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відмова споживача від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем (факт отримання послуги підтверджується актами про включення системи теплоспоживання в будинку). 
Згідно з п. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
На виконання положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 затверджені Правила надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, в які внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022, а постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1182 затверджені Правила надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води, в які внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року №1023. 
Зміни, що були внесені до Правил №830 та Правил №1182, набули чинності з 01 жовтня 2021 року.
А тому з 01 грудня 2021 року з відповідачами вважаються укладеними індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які за своєю правовою природою є публічними договорами приєднання.
Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VІІІ у разі, якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. 
Оскільки мешканці будинку  АДРЕСА_3 самостійно не прийняли рішення про модель організації договірних відносин, то між споживачами та ЛМКП «Львівтеплоенерго» вважаються укладеними індивідуальні договори про надання послуг.
Таким чином, між сторонами встановлені фактичні договірні відносини.
Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16.
Також не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги, що позивачем пропущено строк позовної давності, з огляду на те, що встановлення карантину з 12 березня 2020 року та введення воєнного стану з 24 лютого 2022 року, під час яких строки позовної давності продовжувалися, а тому трирічний строк позовної давності не сплив та не є пропущеним.
Судом встановлено, що відповідачі свої зобов`язання по оплаті за послуги з постачання теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб та функціонування внутрішніх систем опалення не виконують, внаслідок чого, згідно з відомостями у них наявна заборгованість за послуги з постачання постачання теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб та функціонування внутрішніх систем опалення за період з 01 грудня 2021 року по 31 березня 2025 року в сумі 3 797,47 грн; пеню за надані послуги в розмірі 118,59 грн; 21,73 грн – 3 % річних; 114,51 грн – інфляційні втрати.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до принципів диспозитивності та змагальності цивільного судочинства, за якими суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог та наданих ними доказів, оцінюючи аргументи та докази за своїм внутрішнім переконанням, дослідивши всі зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. 
В апеляційній скарзі відповідачка не погоджується з розрахунком заборгованості наданим позивачем, вважає такий недостовірним та необгрунтованим.
Натомість, не довела неправильності здійснених позивачем розрахунків, не спростувала розміру заборгованості жодними доказами, контррозрахунку проведених нарахувань не надала.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
За наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 30 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 07 липня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В. 
Судді: Крайник Н.П.
Шандра М.М.