Справа № 953/5130/26
н/п 2/953/3496/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 вересня 2026 року м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Демченко С.В.,
за участю:
відповідача - Шек Н.Х.,
секретар судового засідання – Тюльпа Я.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Солвентіс” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
УСТАНОВИВ:
24 квітня 2026 року представник ТОВ “Фінансова компанія “Солвентіс” Лановий Є.М., який діє на підставі договору про надання правової допомоги, звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 3192007 від 28 січня 2020 року у загальному розмірі 30 465 грн, а також сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 662,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28 січня 2020 року між ТОВ «Алекскредит» та відповідачем укладений кредитний договір № 3192007. Відповідно до умов укладеного договору відповідач отримав кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 5 000 грн. Всупереч умов кредитного договору, відповідач не здійснив своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту у строк, вказаний у договорі, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов`язання. 29 жовтня 2025 між ТОВ «Алекскредит» та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» укладений договір факторингу № 29/10-2025, за умовами якого ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» набуло право вимоги до боржників за основними договорами, у тому числі і право вимоги до відповідача за кредитним договором № 3192007 від 28 січня 2020 року. 31 жовтня 2025 між ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» та ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» укладений договір факторингу № ДФ-31102025, відповідно до умов якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» набуло право вимоги до боржників за основними договорами, у тому числі і право вимоги до відповідача за кредитним договором № 3192007 від 28 січня 2020 року. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором № 3192007 від 28 січня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 30 465 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 4 000 грн; заборгованість за відсотками – 26 465 грн.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2026 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків 10 днів з дня вручення копії ухвали. У встановлений законом строк позивач усунув недоліки позовної заяви.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12 травня 2026 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.
05 червня 2026 року від відповідача ОСОБА_1 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідач посилався на те, що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами розмір заборгованості, заявленої до стягнення, оскільки надані суду матеріали не містять чіткого та зрозумілого розрахунку боргу із зазначенням порядку формування заявленої до стягнення суми, періодів нарахування процентів та інших платежів. Посилався на те, що позивач не є первісним кредитором за кредитним договором, а доказів належного повідомлення його про відступлення права вимоги новому кредитору матеріали справи не містять. Заявлені позивачем до стягнення витрати на професійну правничу допомогу підлягають перевірці на предмет їх обґрунтованості, співмірності та фактичного понесення.
11 червня 2026 року від представника позивача ТОВ “Фінансова компанія “Солвентіс” Ланового Є.М., на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що доводи відповідача з приводу того, що матеріали справи не містять чіткого та зрозумілого розрахунку боргу із зазначенням порядку формування заявленої до стягнення суми, періодів нарахування процентів та інших платежів є хибними, оскільки позивачем долучено до матеріалів справи деталізований розрахунок заборгованості (детальний (щоденний) розрахунок заборгованості), в якому зазначено нарахування відсотків за користування кредитом. Вказаний розрахунок заборгованості за кредитним договором № 3192007 від 28 січня 2020 року складений відповідно до умов кредитного договору, погоджених між відповідачем та ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ». 29 жовтня 2025 року ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» укладений договір факторингу № 29/10-2025, відповідно до умов якого, ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання кредиту № 3192007 від 28 січня 2020 року. 31 жовтня 2025 між попереднім кредитором та ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» укладений договір факторингу № ДФ-31102025, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання кредиту № 3192007 від 28 січня 2020 року у розмірі 30 465,00 грн. На підтвердження факту відступлення права вимоги до відповідача за договором про надання кредиту № 3192007 від 28 січня 2020 року на користь ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» від ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ», позивачем до позовної заяви були надані, зокрема договори факторингу, платіжні інструкції про оплату за вказаними договорами, акти прийому-передачі документів за договорами факто рингів. Отже наявні в матеріалах справи докази свідчать про відступлення права вимоги за кредитним договором № 3192007 від 28 січня 2020 року на користь ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС», у зв`язку з чим до позивача на законних підставах перейшло право вимоги до відповідача в повному обсязі. Щодо заперечень відповідача у частині заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу зазначив, що позивач надав разом із позовом усі необхідні докази отримання професійної правничої допомоги по справі, що підтверджують співмірність та справедливість витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи, часом, обсягом та ціною позову.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про витребування доказів.
Відповідач у судовому засіданні не заперечував факт отримання кредитних коштів у розмірі 5 000 грн., зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме в частині заборгованості за тілом кредиту. Водночас заборгованість за відсотками не визнав, посилаючись на те, що ним частково здійснювалося погашення кредитної заборгованості на адресу ТОВ «Алекскредит», але квитанції загубились.
Представник позивача ТОВ “Фінансова компанія “Солвентіс” Лановий Є.М. у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Суд, вислухавши доводи відповідача, дослідивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
28 січня 2020 року між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 укладений договір про надання кредиту № 3192007, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора PS3192007.
Відповідно до п. 1.2 Договору, кредитодавець надає позичальнику кредит на інші споживчі цілі (вирішення власних фінансових питань) без додаткового забезпечення у тимчасове, строкове, платне користування, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у відповідності до умов договору. Кредит надається в національній грошовій одиниці України – гривні.
Положеннями п. 1.3 Договору встановлено, що сторони погодили, що сума кредиту складає 5 000 грн.
У п. 1.4 Договору зазначено, що кредит надається позичальнику в сумі, що зазначена в п. 1.3. цього Договору, в безготівковій формі шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника.
Згідно з п. 1.5 Договору, позичальник сплачує кредитодавцю суму кредиту та проценти за користування кредитом, неустойку (пеню, штраф), яка може нараховуватися у випадку порушення позичальником умов цього договору, а також комісії банків-емітентів платіжних карт, які використовує позичальник.
У п. 1.7 Договору визначений порядок нарахування процентів за користування кредитом, зокрема: у випадку використання кредиту менше ніж 5 (п`ять) календарних днів, включаючи дострокове виконання зобов`язань, позичальник сплачує фіксовану суму процентів за користування кредитом, яка складає 7,65% від визначеної в п. 1.3. цього договору суми кредиту; у випадку використання позичальником лояльних (покращених) умов кредитування, а саме при повному поверненні суми кредиту (п. 1.3. Договору) та сплати процентів за користування кредитом протягом 29 календарних днів з 28.01.2020 року до 26.02.2020 року (включно) (Базовий період - п. 2.4. Правил) процентна ставка за один день користування кредитом складає 1,53% (Акційна ставка (п. 2.1. Правил) або Ставка за програмою лояльності (п. 2.34. Правил)). Орієнтовна загальна вартість кредиту при використанні лояльних (покращених) умов кредитування складає 7 218,50 грн, у тому числі основна сума кредиту 5 000 грн, Проценти за користування кредитом 2 218,50 грн.
У п. 1.7.3. Договору визначено, що при використанні позичальником загальних умов кредитування процентні ставки складають: в базовий період з 28.01.2020 до 26.02.2020 (включно) - 1,70 % за один день користування кредитом; в спеціальний період з 27.02.2020 до 24.08.2020 (включно) - 3 % за один день користування кредитом. Орієнтовна загальна вартість кредиту при використанні Загальних умов кредитування складає 7 470,40 грн.
Згідно з п. 3.1 Договору, сторони погодили, що строк дії Договору встановлюється з дати укладення Договору - 28.01.2020 до кінцевої дати виконання договору 24.08.2020 (включно). Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, у тому числі сплати заборгованості, яке мало місце під час дії договору. Якщо позичальник виконає зобов`язання/сплатить заборгованість за договором до кінцевої дати виконання договору, договір припиняє дію у дату повернення/погашення кредиту.
До договору про надання кредиту № 3192007 від 28 січня 2020 року долучений Графік платежів, який також підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатору PS3192007.
Умови кредитування серед іншого відображені і у паспорті споживчого кредиту Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), який підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора PS3192007.
На виконання умов вказаного вище договору ТОВ «Алекскредит» надало відповідачу у власність грошові кошти (позику) в сумі 5 000 грн, перерахувавши кошти на картковий рахунок, який надано відповідачем № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» про прийняття до виконання платіжної інструкції відповідно до умов договору № ВП-220817-1, укладеного ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» та ТОВ «ТОВ АЛЕКСКРЕДИТ». Вказаний платіж був виконаний 28.01.2020.
Відповідно до детального (щоденного) розрахунку заборгованості за договором про надання кредиту № 3192007 від 28 січня 2020 року, сформованого первісним кредитором ТОВ «Алекскредит», станом на 29 жовтня 2025 року, заборгованість відповідача становить 30 465 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 4 000 грн; заборгованість за відсотками – 26 465 грн.
29 жовтня 2025 року між ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ «Алекскредит» укладений договір факторингу № 29/10-2025, відповідно до п. 1.1 якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та сплатити Клієнту ціну придбання за відповідний Реєстр за плату, у передбачений цим Договором спосіб. 
Відповідно до платіжної інструкції № 339 від 30 жовтня 2025 року ТОВ «Секвоя Капітал» сплатило ТОВ «Алекскредит» 2 000 000 грн в якості оплати за переуступлення прав вимоги за грошовими зобов`язаннями відповідно до договору факторингу № 29/10-2025 від 29 жовтня 2025 року та Реєстру прав вимоги № 1 від 29 жовтня 2025 року.
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № АК-29/10-2025 від 29 жовтня 2025 року, підписаний ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ «Алекскредит», відповідно до якого ТОВ «Секвоя Капітал» отримало право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором № 3192007 від 28 січня 2020 року в сумі 30 465 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 4 000 грн; заборгованість за відсотками – 26 465 грн.
31 жовтня 2025 року між ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» укладений договір факторингу № ДФ-31102025, відповідно до п. 1.1 якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та сплатити Клієнту ціну придбання за відповідний Реєстр за плату, у передбачений цим Договором спосіб. 
Відповідно до платіжної інструкції № 1118 від 05 листопада 2025 року ТОВ “Фінансова компанія “Солвентіс” сплатило ТОВ «Секвоя Капітал» 2 071 261,13 грн в якості оплати ціни придбання (фінансування) відповідно до договору факторингу № ДФ-31102025 від 31 жовтня 2025 року, реєстру прав вимог № 001.
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № ДФ-31102025 від 31 жовтня 2025 року, підписаний ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс», відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» отримало право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором № 3192007 від 28 січня 2020 року в сумі 30 465 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 4 000 грн; заборгованість за відсотками – 26 465 грн.
Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частинами 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Вимогами ст. 639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Положеннями ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» унормовано, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Правилами ч. 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» закріплено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
За змістом ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Згідно з ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
За змістом вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі, а відповідно частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Суд встановив, що ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Алекскредит» кредитний договір № 3192007 від 28 січня 2020 року, який підписаний відповідачем електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора PS3192007.
Відповідач у судовому засіданні не заперечував факту укладення кредитного договору № 3192007 від 28 січня 2020 року, отримання від первісного кредитора кредитних коштів та користування ними.
Як вбачається з матеріалів справи, укладений між сторонами кредитний договір № 3192007 від 28 січня 2020 року містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму позики, дату її видачі, строк повернення грошових коштів, розмір процентів, умови кредитування.
Зокрема, сторони погодили суму договору, розмір щомісячних процентів, річні проценти, графік платежів, реальну річну процентну ставку, щомісячні проценти, розмір пені та інші істотні умови.
З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 3192007 від 28 січня 2020 року укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України, з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
За вказаних обставин суд вважає встановленим факт укладення між відповідачем та ТОВ «Алекскредит» кредитного договору.
ТОВ «Алекскредит» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме - надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Відповідач не виконав свого зобов`язання та не погасив заборгованість, у встановлений договором строк.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Суд встановив, що умовами договору № 3192007 від 28 січня 2020 року було визначено, зокрема у п. 1.7.3, що при використанні позичальником загальних умов кредитування процентні ставки складають: в базовий період з 28.01.2020 до 26.02.2020 (включно) - 1,70 % за один день користування кредитом; в спеціальний період з 27.02.2020 до 24.08.2020 (включно) - 3 % за один день користування кредитом. 
Як вбачається з детального (щоденного) розрахунку заборгованості за договором про надання кредиту № 3192007 від 28 січня 2020 року, первісним кредитором - ТОВ «Алекскредит» нараховувалися відповідачу відсотки за користування кредитним коштами у період з 28.01.2020 по 26.02.2020 у розмірі 1,70%, а з 27.02.2020 по 24.08.2020 у розмірі 3,00%, що відповідає умовам договору.
Відповідач у судовому засіданні повідомив, що він частково сплачував заборгованість за вказаним кредитним договором первісному кредитору ТОВ «Алекскредит», але не може надати квитанції на підтвердження.
З детального (щоденного) розрахунку заборгованості за договором про надання кредиту № 3192007 від 28 січня 2020 року вбачається, що 29 грудня 2020 року відповідач здійснив часткове погашення заборгованості за договором у розмірі 2 000 грн, які первісним кредитором були зараховані в рахунок погашення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами.
31 січня 2021 року відповідач повторно здійснив часткове погашення заборгованості в розмірі 2 000 грн, з яких 1 000 грн були зараховані первісним кредитором у рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, а 1 000 грн - у рахунок погашення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами. 
Досліджені судом письмові докази у своїй сукупності свідчать про те, що первісний кредитор здійснював нарахування відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору. Підстав для висновку про неправомірність такого нарахування судом не встановлено.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором.
За змістом статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
З аналізу долучених до матеріалів справи доказів підтверджений факт відступлення права грошової вимоги ТОВ «Алекскредит» на користь ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ», яке в свою чергу відступило право вимоги до ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» до боржника ОСОБА_1 .
Щодо посилань відповідача про те, що він не отримував від кредиторів повідомлень про відступлення права вимоги за кредитним договором № 3192007 від 28 січня 2020 року, суд зазначає. 
Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15" боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі".
Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд в постанові від 06.02.2018 року у справі № 278/1679/13-ц, який зауважив, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.
Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь- який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. 
Отже, докази повідомлення відповідача про відступлення права вимоги не є необхідними для встановлення обставин, що входять до предмета доказування у цій справі, а тому підстави для їх витребування відсутні.
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
На час розгляду справи судом відповідач не надав даних, що свідчать про добровільне погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 3192007 від 28 січня 2020 року у загальному розмірі 30 465 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 4 000 грн; заборгованість за відсотками – 26 465 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позовні вимоги позивача суд задовольняє у повному обсязі, тому сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір у розмірі 2662, 40 грн підлягає стягненню з відповідача.
При визначенні розміру витрат за надану позивачу професійну правничу допомогу адвокатом суд виходить з такого.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За змістом ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.
При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав суду договір про надання правової допомоги № 43657029 від 02 січня 2026 року, детальний опис наданих послуг за договором про надання правової допомоги № 43657029 від 02 січня 2026 року, акт надання послуг на підтвердження факту правової допомоги від 27 березня 2026 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.
Відповідно до акту надання послуг на підтвердження факту правової допомоги від 27 березня 2026 року АБ «Анна Литвин та партнери» надала позивачу послуги з комплексного супроводу судової справи, вартістю – 6 000 грн.
Суд враховує, що складання позовної заяви не потребувало аналізу великої кількості документів, а у справах даної категорії наявна усталена судова практика, адвокат не вивчав додаткові джерела права, законодавства, що регулює спір у справі, справа розглядається у спрощеному провадженні, тобто, надання правничої допомоги у цій справі зводилося до складання позовної заяви та відповіді на відзив.
Враховуючи предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до 5 000 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд 
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Солвентіс” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Солвентіс” заборгованість за кредитним договором № 3192007 від 28 січня 2020 року у загальному розмірі 30 465 (тридцять тисяч чотириста шістдесят п`ять) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Солвентіс” судовий збір у розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 (сорок) копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Солвентіс” витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Солвентіс”, код ЄДРПОУ: 43657029, юридична адреса: 07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складений та підписаний без проголошення 10 вересня 2026 року.
Суддя С.В. Демченко