Справа №760/5587/26 2/760/13251/26	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2026 року м. Київ
Солом`янський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Нестеренко Т.В.,
секретаря судового засідання Петренко А.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ТОВ «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ» «ДІМ 9000» (код ЄДРПОУ: 44162623, 04071,м. Київ,вул. Нижній Вал, буд.17/8, офіс 6) до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості,
за участю представника позивача - Герасимчук Д.С.
відповідача - ОСОБА_1 

ВСТАНОВИВ:

23 лютого 2026 року ТОВ «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ» «ДІМ 9000» звернулись до Солом`янського районного суду міста Києва суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 14901,89 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 166,11 грн, 3 % річних у розмірі 257,05 грн та понесенні судові витрати.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а відтак є споживачем житлово-комунальних послуг.
Відповідач своєчасно з 01.07.2025 по 01.02.2026 не вносив плату за отримані житлово-комунальну послуги, що обумовило виникнення заборгованості у розмірі 14901,89 грн.
Відповідач як боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на підставі положень ст. 625 ЦК України зобов`язаний також сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової та трьох відсотків річних.
Ухвалою суду від 23 березня 2026 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
13.04.2026 через «Електронний суд» відповідач надіслав відзив на позовну заяву, в якій категорично заперечив в існуванні договірних відносин між сторонами та свого обов`язку оплачувати отриманні послуги, розмір заявленої заборгованості, порядок її нарахування та правомірність застосованого тарифу, а також вважає заявлені витрати на правничу допомогу непропорційною та необґрунтованою. Зазначив, що ТОВ «Управляюча компанія «ДІМ9000» не намагалося врегулювати питання сплати заборгованості у досудовому порядку. Звернув увагу суду, що позивачем неналежно виконуються власні зобов`язання, а саме нарахування за обслуговування трьох ліфтів при фактичній роботі одного або двох, бездіяльність охорони під час пожежі, відсутність у будинку 56,56-Б станом на листопад 2025 відеонагляд, тоді як нарахування за дану послугу здійснюється, незаконне використання позивачем приміщення для зберігання колясок- спільного майна співвласників для власних потреб, відсутність цілодобового чергування оператора котельні, що є підставою для зменшення розміру заявленої заборгованості на підставі ст.ст.10, 15 ЗУ «Про житлово - комунальні послуги». Крім того, сума заявлених адвокатських витрат 9000 грн. складає 62% від суми основного позову 14478,73 грн., а тому заявлені витрати є непропорційними. Справа є типовою для спорів у сфері житлово - комунальних послуг і не потребує складного правового аналізу. Просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу до розумного та спів мірного розміру 1500,00 грн. Також звернув увагу суду, що судові витрати та витрати на адвоката виникли з вини відповідача, оскільки позивач не виконував свої зобов`язання у повному обсязі (пунктів 3,8 Договору управління від 01.10.2023 (додаток 1б), ст.10 ЗУ «Про ЖКП»). Не дотримувався пунктів 6.3 Договору від 23.06.2025 №ОклПП56кв626А та 4.3 Договору від 23.06.2025 №ОклПП56кв626А/О щодо обов`язкових переговорів перед зверненням до суду, спір міг бути врегульований без судового провадження. Не надання позивачем відповідей на запити/претензії від 12.01.2026 (п.6.2 Договору від 23.06.2025 №ОклПП56кв626А щодо незаконного тарифу та якості послуг, а тому сторони мали шанс дійти згоди. У зв`язку з чим, просив у задоволені позовних вимог відмовити у частині нарахувань за тарифом 23,54 грн/м та провести перерахунок заборгованості із застосуванням законно встановленого тарифу 19,24 грн/м за спірний період 23.06.2025 - 01.03.2026, виключити із суми позову 1642,60 грн. як незаконного нарахованих. Щобовящати позивача надати суду документально підтвердження наявності та дати публікації Додатку №1 до договору із встановленим тарифом саме для будинку АДРЕСА_3 , а бо підтвердження що такий документ не облікований. Зменшити розмір основної суми боргу позову на підставі статей 10,15 ЗУ «Про житлово - комунальні послуги» та пункту 3.4.4 Договору від 23.06.2025 (додаток 1) з урахуванням фактичного обсягу та якості наданих послуг. Відмовити у стягненні неустойки та інфляційного збільшення на підставі частини 1-2 статті 616 ЦК України. Скасувати стягнення витрат на правничу допомогу та покласти на позивача судовий збір повністю або частково на підставі ч.9 ст.141 ЦПК України. У разі задоволення позовних вимог повністю або частково надати розстрочення виконання рішення строком не менше 12 місяців у зв`язку з погіршенням фінансового стану. 
05.05.2026 через «Електронний суд» надано відповідь на відзив, в яких позивач зазначає, що ознайомившись із відзивом ОСОБА_1 на позовну заяву, вважає наведені у відзиві доводи безпідставними, такими що не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства України. Відповідач зазначає, що у квитанціях за червень-серпень 2025 року позивачем було вказано площу квартири у розмірі 53,970 кв.м, замість фактичних 76,40 кв.м, і розцінює це як свідчення неналежного ведення розрахунків. Зазначили, що зазначена помилка виникла виключно з тієї причини, що відомості про площу приміщення на початковому етапі були передані забудовником і відображали технічні дані, актуальні на стадії введення об`єкта в експлуатацію. Лише після проведення повної звірки з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено коректну загальну площу квартири - 76,40 кв.м, яка і є підставою для здійснення нарахувань відповідно до умов договору. Після з`ясування зазначених обставин позивачем було здійснено коригування площі у розрахункових документах та приведено нарахування у відповідність до фактичних показників. Жодних підстав для зменшення розміру заборгованості у зв`язку з цією обставиною не існує. 
Також відповідач покладає на позивача відповідальність за усунення дефектів, виявлених при прийомі квартири від забудовника, зокрема щодо арматури у санвузлах, посилаючись на пункт 3.4.5 Договору від 23.06.2025 №ОклПП56кв626А. Зазначені доводи є хибними та ґрунтуються на неправильному тлумаченні договірних зобов`язань сторін. Відповідно до предмету договору між позивачем та відповідачем, Товариство здійснює обслуговування будинку та прибудинкової території як об`єктів спільного майна співвласників багатоквартирного будинку. Питання усунення будівельних дефектів у межах окремої квартири - як-то недоліки арматури у санвузлах - належать виключно до зони відповідальності забудовника та регулюються правовідносинами між власником/інвестором та забудовником на підставі договору участі у фонді фінансування будівництва або договору купівліпродажу квартири. Посилання відповідача на пункт 3.4.5 Договору, яким передбачено обов`язок позивача «проводити за рахунок власних коштів роботи з усунення пов`язаних з наданням послуг неполадок, що виникли з його вини», є некоректним, оскільки дефекти будівельного характеру у квартирі (арматура у санвузлах) жодним чином не виникли з вини позивача, не пов`язані з наданням послуг з обслуговування будинку та не перебувають у сфері управління Товариством. Позивач не є стороною, відповідальною за будівельні недоліки, виявлені при прийомі квартири від забудовника. Застосування до цих правовідносин умов договору про надання послуг з управління будинком позбавлене будь-якого правового підґрунтя. Відповідачу були надані відповідні роз`яснення щодо необхідності звернення до забудовника. 
Крім того, відповідач оспорює законність тарифу 23,54 грн/м?, встановленого Наказом № 6 від 01.09.2025, стверджуючи про відсутність належного обґрунтування та порушення умов договору. Позивач заперечує ці доводи, оскільки за адресою АДРЕСА_3 , укладено договір управління багатоквартирним будинком, відповідно до якого ТОВ «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ «ДІМ 9000» є управителем цього будинку. Пункт 10 договору управління прямо передбачає, що у разі зміни протягом строку його дії вартості витрат на утримання спільного майна будинку, на купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна будинку, на поточний ремонт спільного майна будинку тощо, що не залежать від Управителя (збільшення розмірів податків і зборів, підвищення цін і тарифів на електричну енергію, підвищення мінімальної заробітної плати та інше), Управитель в односторонньому порядку без погодження із співвласниками здійснює коригування ціни за послугу з управління на відсоток підвищення кожної статті витрат та її питомої ваги в ціні послуги з управління. Аналогічне право закріплено також у договорах про надання послуг, що укладаються зі співвласниками: відповідно до умов цих договорів, Таким чином, позивач діяв у межах наданих йому договором та законом повноважень. 
Також відповідач посилається на акти-претензії, складені у грудні 2025 року, як підтвердження неналежного надання послуг, та просить зменшити суму боргу, однак частина актів-претензій, поданих відповідачем, складена з порушенням встановленого законодавством та договором порядку та є неналежно оформленими, а отже, не може вважатися допустимим та достатнім доказом неналежного надання послуг у розумінні статті 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та статей 76-78 ЦПК України. Разом з тим, стосовно тих окремих звернень відповідача, за якими факти порушень були підтверджені самим Товариством, у грудні 2025 року позивачем самостійно здійснено відповідний перерахунок вартості послуг. Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання у частині обґрунтованих претензій і нараховані суми вже враховують зазначені коригування.
Відповідач, будучи власником нерухомого майна, систематично порушував свій договірний та законодавчо визначений обов`язок щодо своєчасної та повної оплати житлово-комунальних послуг. Обов`язок щодо утримання нерухомого майна виникає з моменту державної реєстрації права власності. Позивач наголошує на правомірності нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, зазначаючи, що обмеження, встановлені постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року, до спірних правовідносин не застосовуються, оскільки місто Київ не віднесене до територій активних або можливих бойових дій чи тимчасово окупованих територій згідно з відповідним Переліком Мінреінтеграції. 
Крім того, посилаючись на положення частин першої та дев`ятої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України та правові висновки Великої Палати Верховного Суду, представник позивача вказав, що оскільки спір виник виключно внаслідок неправильних дій відповідача, який ухилявся від добровільного врегулювання спору у досудовому порядку, на нього у повному обсязі мають бути покладені судові витрати, а саме сплачений судовий збір у розмірі 3 028,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000,00 грн.
07.05.2026 через «Електронний суд» надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив, в яких вважає, що подана відповідь на відзив:не спростовує жодного з ключових аргументів мого відзиву щодо незаконності тарифу 23,54 грн/м?, ненадання послуг належної якості та порушення процесуальних обов`язків позивача; здійснює неприпустиму підміну нормативної бази, посилаючись не на пункт 3.3.5 індивідуального Договору від 23.06.2025 № ОклПП56кв626А, а на пункт 10 загального Договору управління від 01.10.2023, та самовільно розширює перелік підстав для одностороннього коригування ціни; містить спростування аргументу, який я у відзиві взагалі не заявляв, що свідчить про шаблонне опрацювання справи без вивчення фактичних обставин; ґрунтується на голослівних твердженнях, не підтверджених жодними належними доказами у розумінні статей 76-78 ЦПК України.
Представник позивача в судовому засіданні надав письмові судові дебати, та зазначив, що Договір управління від 01.10.2023 та індивідуальний Договір № ОклПП56кв626А від 23.06.2025 не є конкуруючими, а є взаємопов`язаними документами єдиної системи договірного регулювання відносин співвласників і управителя: індивідуальний договір деталізує права та обов`язки конкретного власника квартири, тоді як Договір управління визначає загальні засади господарської діяльності управителя, включно з методикою формування та коригування тарифу. Пункт 3.3.5 не містить вичерпного та єдиного переліку підстав коригування ціни, який виключав би застосування Договору управління - навпаки, обидва документи діють одночасно й у сукупності, оскільки Відповідач, ставши власником квартири 626А , приєднався до вже існуючої системи управління будинком, заснованої на Договорі управління. Зростання мінімальної заробітної плати є загальновідомою обставиною, що не потребує доказування в розумінні частини третьої статті 82 ЦПК України, оскільки встановлюється законами України про Державний бюджет та є об`єктом судового врахування без спеціального документального підтвердження кожної окремої компанії. Управитель багатоквартирного будинку є роботодавцем для персоналу, зайнятого обслуговуванням будинку (двірники, консьєржі, технічний персонал), а тому зростання мінімальної заробітної плати безпосередньо й неминуче збільшує собівартість послуги з управління. Посилання відповідача на відсутність публікації Додатку № 1 для будинку 56 як на підставу невступу тарифу в чинність не спростовує факту фактичного надання послуг позивачем протягом усього періоду. Позивач самостійно, без судового рішення, здійснив перерахунок за тими зверненнями, факт обґрунтованості яких було підтверджено, свідчить про добросовісну договірну поведінку управителя, а не про визнання ним заявлених відповідачем сум у розмірі понад 4 500,00 грн. Розмір перерахунку відповідає обсягу тих порушень, які на момент розгляду звернень власників вважалися документально доведеними за внутрішньою процедурою Товариства. 
Також позивач не заперечує факту пожежі, яку відповідач сам зазначає виникла внаслідок влучання ворожого дрона, що є прямим наслідком збройної агресії проти України, а не результатом бездіяльності охорони як такої. Наголошує, що обов`язок охоронної служби полягає в чергуванні та організації реагування в межах розумних і об`єктивно можливих дій, а не в протидії наслідкам ракетно-дронової атаки, яка є обставиною непереборної сили (форс-мажором) у розумінні статті 617 Цивільного кодексу України та Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні». Покладення на управителя повної відповідальності (у вигляді повного звільнення від оплати послуги охорони за весь спірний період) за наслідки воєнних дій третьої сторони є необґрунтованим.
Використання колясочної кімнати, будівництво рекламної конструкції на даху третіми особами), стосуються правового режиму спільного майна співвласників і потенційних порушень з боку третіх осіб . Це самостійний предмет спору, який не збігається з предметом цієї справи - стягненням плати за фактично надані житлово-комунальні послуги, і дане питання належить до компетенції або зборів співвласників, або окремого позовного провадження за участю належних відповідачів. Просив позов задовольнити.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та просила долучити до матеріалів справи письмові судові дебати.
Відповідач в судовому засіданні підтримав свої заперечення та надані заперечення на відповідь на відзив. Також зазначив суду, що за зазначеною в позовній заяві адресі він не проживає, він не заперечує щодо наявності заборгованості, але вважає тариф незаконним, звертає увагу на проблеми з наданням послуг, про які йому стало відомо з чату мешканців будинку, які там проживають та постійно скаржаться на якість цих послуг. Також зазначив, що смс повідомлення з вимогою про сплату боргу він сприйняв як погрозу, а не як досудове врегулювання спору. Також просив суд зменшити судові витрати на правничу допомогу, розділити пропорційно судовий збір та просив суд переглянути суму заборгованості і неякісне надання послуг, розділити судовий збір. 
Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи та надані письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_5 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В зазначеному житлі відповідач не проживає.
ТОВ «Управляюча Компанія» «ДІМ 9000» є експлуатуючою організацією, яка здійснює обслуговування будинку №56 , що підтверджується Договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, відповідними актами та додатковими угодами та Витягом з протоколу Загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку №56 , який розміщено на офіційному порталі КМДА.
Позивачем регулярно надаються послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а також надсилаються відповідачці платіжні документи (рахунки) на оплату цих послуг.
Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень частини п`ятої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на споживачів покладається обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Статтею 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно із статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
У відповідності до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Так, загальна площа квартири, власником якої є відповідач, за якою виникла заборгованість, становить 76.4 кв.м., що вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Позивач зазначає, що відповідач у період з 01 липня 2025 року по 01 лютого 2026 року неналежним чином здійснював оплату вартості отриманих житлово-комунальних послуг, у зв`язку із чим у відповідача виник борг, який становить 14478,73 грн.
З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість у розмірі 14478,73 грн складається із: 14478,73 грн - сума боргу за спожиті житлово -комунальні послуги, 166,11 грн - збитків від інфляції, 257,05 грн - 3% річних.
Відповідно до договору про надання послуг № ОклПП56кв626А від 23 червня 2025 року, предметом договору є надання стророно - 1 (ТОВ «УК Дім 9000») стороні-2 ( ОСОБА_1 ) послуг з утримання, перелік яких визначено додатками №1 та №2 до даного договору.
Відповідно до додатку №1 до вказаного договору загальна вартість послуг наданих ТОВ «УК «Дім 9000» у розрахунку грн/м2 складає 19,30 грн/м2.
Відповідно до копії наказу № 6 від 01 вересня 2025 року, з жовтня 2025 року діє новий тариф - 23,54 грн.
Такі послуги позивачем в зазначеному будинку надаються постійно та за тарифами, які встановлені уповноваженими органами, починаючи з 01 липня 2025 року та по 01 лютого 2026 року, на день звернення позивачем з позовною заявою, жодного разу відповідачем не сплачувались, за жодним з тарифів.
Зазаначаючи у своєму відзиві на позовну заяву та у запереченнях на відповідь на відзив, відповідач від надання зазначених послуг не відмовлявся, також, посилаючись на незаконність визначених тарифів, не надав суду доказів, що встановлені тарифи визнавались нечинними.
Також відповідачем не надано доказів на спростування наявності заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, а так само не надано доказів щодо ненадання таких послуг в його квартиру. 
Слід зазначити, що позивач не надав до суду доказів щодо визнання неналежними послуги, які надаються експлуатуючою організацією ТОВ «Управляюча Компанія» «ДІМ 9000» яка здійснює обслуговування будинку АДРЕСА_3 .
Відповідно до пункту 10 Договору управління, у разі зміни протягом строку його дії вартості витрат на утримання спільного майна будинку, на купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна будинку, на поточний ремонт спільного майна будинку тощо, що не залежать від Управителя (збільшення розмірів податків і зборів, підвищення цін і тарифів на електричну енергію, підвищення мінімальної заробітної плати та інше), Управитель в односторонньому порядку без погодження із Співвласниками здійснює коригування ціни за послугу з управління на відсоток підвищення кожної статті витрат та її питомої ваги в ціні Послуги з управління, а тому посилання відповідача на відсутність публікації Додатку № 1 для будинку 56 як на підставу не вступу тарифу в чинність не спростовує факту фактичного надання послуг позивачем протягом усього періоду. 
Твердження відповідача щодо неналежної якості послуг наданих ТОВ «УК Дім 9000», а саме: дефекти будівельного характеру у квартирі (арматура у санвузлах), також не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до предмету договору між позивачем та відповідачем, Товариство здійснює обслуговування будинку та прибудинкової території як об`єктів спільного майна співвласників багатоквартирного будинку. 
Таким чином, позивач не є стороною, відповідальною за будівельні недоліки, виявлені при прийомі квартири від забудовника та належать виключно до зони відповідальності забудовника та регулюються правовідносинами між власником/інвестором та забудовником. 
Також на увагу заслуговують доводи позивача, про те, що переважна більшість обставин, наведених відповідачем у запереченнях, актах - претензіях, стосується не наявності чи розміру заборгованості, а суб`єктивної оцінки відповідачем якості окремих супутніх послуг, які підлягають врегулюванню в порядку, встановленому договором та статтею 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Суд також відхиляє твердження відповідача стосовно того, що позивачем неналежно виконано договірні зобов`язання, у зв`язку з чим відповідач був змушений утримуватись від оплати житлово - комунальних послуг. Оскільки саме відповідач у справі є власником нерухомого майна, за яким виникла заборгованість, будь-яких доказів, оформлених у відповідності до нормативних актів України, того, що послуги позивачем, як обслуговуючою компанією не надавались чи надавались не у повному обсязі, відповідачем суду надано не було.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Обов`язок сплатити за надані й спожиті комунальні послуги випливає також з частини першої статті 11 ЦК про те, що цивільні права та обов`язки випливають з дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства.
Заборгованість відповідача перед позивачем доведена суду належними та допустимими доказами, а тому вимога позивача про стягнення суми основного боргу в розмірі 14478,73 грн підлягає задоволенню.
Відповідач не надав суду доказів, що підтверджують невідповідність розміру заборгованості, наведений позивачем розрахунок заборгованості не спростував.
Крім того, позивач, просив стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 257,05 грн та інфляційні втрати в розмірі 166,11 грн.
Суд зауважує, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу є правомірним та відповідає положенням статті 625 ЦК України, якій зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, зокрема висловленою у постанові Великої Палати від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, приписи статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення.
Таким чином, заборгованість за житлово-комунальні послуги є грошовим зобов`язанням, на яке правомірно нараховуються передбачені законом санкції за прострочення.
Крім того, як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18, нарахування інфляційних втрат та 3 % річних не є штрафною санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації за користування грошовими коштами, що не були вчасно сплачені боржником.
Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.02.2025 року у справі № 758/5318/23, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою
Оскільки факт надання послуг підтверджений матеріалами справи, а відповідач визнав наявність боргу в своїх запереченнях, вимоги про стягнення 3% річних в розмірі 257,05 грн та інфляційні втрати в розмірі 166,11 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Також суд відхиляє твердження відповідача щодо того, що не підлягають стягненню із відповідача 3% річних від суми боргу та його інфляційна складова в силу положень постанови Кабінету міністрів України від 5 березня 2022 року № 206, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі, зважаючи на наступне.
Нарахування 3% річних та інфляційних втрат на комунальні послуги, у випадку прострочення сплати коштів, було поновлено на підставі постанови КМУ від 29 грудня 2023 року № 1405, яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, тобто такі нарахування проводяться з 31 грудня 2023 року.
Враховуючи, що 3% річних від суми боргу та його інфляційна складова нарахована у період з серпня 2025 по лютий 2026 року, вони підлягають стягненню.
Судом перевірено розрахунок здійснений позивачем, та встановлено що за підрахунком суду до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 3% річних в розмірі 257,05 грн та інфляційні втрати в розмірі 166,11 грн.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).
Під час розгляду справи суд не знайшов підстав для задоволення клопотань відповідача про визнання поданих позивачем доказів на підтвердження позовних вимог, недопустими, неналежними та недостовірними, враховуючи встановлені судом обставини та досліджені при цьому докази, а також підстави для задоволення позовних вимог.
Враховуючи викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме - стягненню заборгованості яка виникла у період з 01.07.2025 по 01.02.2026 року у розмірі 14478,73 грн, інфляційної складової у розмірі 166,11 грн та 3% річних від суми боргу у розмірі 257,05 грн, що загалом складає 14901,89 грн.
Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.
Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3328,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією. Водночас позивач просить стягнути на його користь витрати на правничу допомогу у сумі 9000,00 грн.
Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано суду копію договору № 3 про надання правової допомоги від 01.06.2024 між ТОВ «Управляюча компанія «Дім 9000» (як клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Лігал Кейс»; Акт надання послуг від №623 від 12.02.2026; детальний опис за надані правові послуги адвокатами Адвокатського об`єднання «Лігал Кейс» від 12.02.2026. З наведених документів вбачається, що, вартість наданих послуг становить 9 000,00 грн.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 9 статті 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Судом встановлено, що відповідач не здійснював оплату послуг протягом тривалого часу, що стало причиною звернення позивача до суду за захистом своїх прав. Таким чином, спір виник саме внаслідок дій відповідача. 
При визначенні розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню, суд керується принципами співмірності та розумності, закріпленими у статті 137 ЦПК України.
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).
Враховуючи викладене, а також те, що заявлені позивачем витрати у сумі 9000,00 грн. є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, затраченим ним часом на надання правничої допомоги, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 9000,00 грн. грн. витрат на професійну правничу допомогу..
Разом із цим, витрати по сплаті судового збору у розмірі 3328,00 грн. підлягають стягненню з відповідачки у повному обсязі на підставі частини 9 статті 141 ЦПК України, оскільки позивач був змушений ініціювати судовий процес для отримання належних йому коштів.
Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення строком не менше 12 місяців у зв`язку з погіршенням фінансового стану, суд зазначає, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження зазначеної вимоги. 
Керуючись ст.ст. 322, 526, 625 ЦК України, ст.ст. 7, 9, 10 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст.ст. 12, 13, 19, 23, 77, 78, 110, 141, 258-259, 264, 265, 274-279, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ТОВ «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ» «ДІМ 9000» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ» «ДІМ 9000» (код ЄДРПОУ: 44162623, 04071,м. Київ,вул. Нижній Вал,буд.17/8, офіс 6) заборгованість за надані житлово - комунальні послуги в розмірі 14 901, грн.., яка складається з суми боргу за спожиті житлово - комунальні послуги - 14 478,73 грн., збитків від інфляції - 166,11 грн., 3% річних - 257,05 грн..
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «УПРАВЛЯЮЧА КОМПАНІЯ» «ДІМ 9000» (код ЄДРПОУ: 44162623, 04071,м. Київ,вул. Нижній Вал,буд.17/8, офіс 6) понесенні судові витрати, які складається зі сплаченого судового збору в розмірі 3328,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн..
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя Т.В. Нестеренко