Справа № 629/4701/26
Номер провадження 2/629/1990/26 
РIШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2026 Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі головуючого судді Ткаченко О.А., за участю секретаря судових засідань Торенко Ю.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання матері, - 

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просить стягнути з відповідачів на її користь аліменти на її утримання у розмірі 5000 грн. із кожного, щомісячно, починаючи із дня звернення до суду та довічно або до зміни матеріального чи сімейного стану сторін. Свої вимоги мотивує тим, що вона є непрацездатна, отримує пенсію по інвалідності, інших доходів не має, має ряд хронічних захворювань, позбавлена можливості отримувати субсидію на сплату комунальних послуг, відповідачі по справі ухиляються від добровільної матеріальної допомоги. 
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, у позові просила розглядати справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав телефонограму про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає частково, посилаючись на те, що має інвалідність ІІ групи внаслідок війни, у зав`язку із чим потребує періодичного лікування, а також має аліментні зобов`язання.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши доводи сторін та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народженні і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Вказана обставина визнається та не оспорюється сторонами.
ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи (безстроково), пенсіонером за віком та отримує пенсію за віком у розмірі з січня 2026 у розмірі 4878,91 грн., з березня 2026 року у розмірі 5444,14 грн., що підтверджується довідкою про доходи №2119071348119127 від 18.05.2026, виданою управлінням обслуговування громадян Головного управління в Харківській області Пенсійного фонду України та довідкою до Акту огляду МСЕК від 02.07.2014.
Позивач вказує, що оскільки вона є пенсіонером, не має можливості працювати, отримує невелику пенсію, якої не вистачає для нормального забезпечення, потребує матеріальної допомоги від синів. 
Також зазначає, що має ряд хронічних захворювань, що також підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого.
Так, згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №4843 від 13.11.2025 КП «Близнюківська ЦРЛ», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повний діагноз «Хвороба Паркінсона повільно прогресуюча, тремтлива форма. Конгітивні та мнестичні порушення. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ ст., з лікворно-венозною гіпертензією, у вигляді розсіяної неврологічної симптоматики з вестибуло-атактичним, астенічним синдромом та цефалгією. Дана виписка має відомості щодо лікувальних рекомендацій із призначенням медичних препаратів і догляду сімейного лікаря і лікаря невропатолога за місцем проживання. 
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із нею у домоволодінні зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 і ОСОБА_1 і ОСОБА_5 . 
Витрати по сплаті комунальний послуг несе позивач по справі ОСОБА_1 . Відомостей щодо субсидії рахунки не містять. 
Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним.
Згідно п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина - мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.
При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч.1 ст.204 СК України.
Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.
Отже, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд не вбачає підстав передбачених ст.204 СК України для звільнення відповідачів від сплати аліментів на утримання позивача.
Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Відповідно до ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Відповідно ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.
Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав.
Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнав частково, однак доказів про свої доходи/матеріальний стан не надав, при цьому вказав, що має інвалідність і аліментні зобов`язання, надавши до суду лише посвідчення № НОМЕР_1 від 02.06.2025 про інвалідність ІІ гр., посвідчення НОМЕР_2 від 01.10.2015 та Витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №6502/25/215/В від 03.04.2025. 
Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.
З матеріалів справи не вбачається підстав, передбачених ст.204 СК України для звільнення відповідачів від сплати аліментів на утримання позивача.
Враховуючи викладене вище, те, що позивач просить стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. з кожного, дотримуючись балансу інтересів сторін, суд приходить до висновку, що стягнення аліментів на утримання позивача з відповідачів у в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. з кожного, щомісячно, буде достатнім для поліпшення матеріального становища позивача і не призведе до значного погіршення матеріального стану відповідачів.
Аліменти стягувати з дня пред`явлення позову до суду і довічно.
Відповідно до ч.1 п.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.
На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір в сумі 1331,20 грн., підлягає компенсації за рахунок держави, оскільки відповідач ОСОБА_3 є особою з інвалідністю ІІ групи, суд стягує з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 1331,20 грн. 
Керуючись ст.12,13,76,81,89,200,206,259,264,265,268 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання матері - задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання матері у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, щомісячно, починаючи з 01.06.2026 і довічно.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання матері у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, щомісячно, починаючи з 01.06.2026 і довічно. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 коп. 
Відповідно до п.1 ст.430 ЦПК України рішення у частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.
Рішення може бути оскаржено в Харківський апеляційний суд через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідачі: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;
ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя Олександр ТКАЧЕНКО