ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 вересня 2026 року справа №200/7044/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року у справі № 200/7044/25 (головуючий І інстанції Кошкош О.О. ) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

Позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про: - визнання протиправним та скасування рішення від 27.02.2025 №104650019688 про відмову у призначенні пенсії, визнання протиправною бездіяльність щодо не зарахування до пільгового/спеціального стажу періодів роботи з 04.12.1989 по 28.07.1998, з 29.06.2000 по 11.01.2021 на посаді «оператор крутильного обладнання»; - зобов`язання зарахувати до пільгового/спеціального стажу період роботи з 04.12.1989 по 28.07.1998, з 29.06.2000 по 11.01.2021 на посаді «оператор крутильного обладнання», повторно розглянути заяву від 19.02.2025 та прийняти рішення про призначення пенсії відповідно до п.6 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказав, що відомості про роботу «оператором крутильного обладнання» наявні у трудовій книжці.
Крім того, в системі персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України наявні відомості щодо пільгового (спеціального) стажу позивача у спірний період за кодом «ЗПЗ013Є1».
Вважає протиправним не зарахування до пільгового стажу відповідних періодів роботи.
Враховуючи наведене, просив адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року у справі № 200/7044/25 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27.02.2025 №104650019688 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування до пільгового/спеціального стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 04.12.1989 по 28.07.1998, з 29.06.2000 по 11.01.2021 на посаді «оператор крутильного обладнання». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.02.2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.6 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до пільгового стажу періодів роботи з 04.12.1989 по 28.07.1998, з 29.06.2000 по 11.01.2021 на посаді «оператор крутильного обладнання», з урахуванням висновків суду та норм чинного законодавства. В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обґрунтовано відзив на позовну заяву. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , звернулася із заявою від 19.02.2025 до Пенсійного фонду України про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно до пункту 2 частини 6 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За результатами розгляду заяви від 19.02.2025 та доданих до неї документів, ГУ ПФУ в Донецькій області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 27.02.2025 № 104650019688, у якому, зокрема, зазначено:
за наданими документами та даними, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 39 років 22 дні, робота на текстильному виробництві - не підтверджена в установленому порядку;
до страхового стажу зараховано усі періоди роботи згідно наданих документів;
до пільгового стажу роботи на текстильному виробництві не зараховано згідно довідки 01/13 від 18.02.2025 періоди роботи на Київській фабриці технічних тканин з 04.12.1989 по 28.07.1998 та з 29.06.2000 по 11.01.2021 в якості оператора крутильного устаткування, оскільки документ не відповідає Додатку 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 63 7 від 12.08.1993, а саме відсутній наказ про призначення на роботу з 04.12.1998, в довідці відсутня інформація про період роботи з 04.12.1989 по 26.08.1993 в якості учениці оператора, яка наявна в трудовій книжці, з 02.09.2005 відповідно трудової книжки заявниці присвоєно кваліфікацію оператора снувального обладнання, яке відсутнє в переліку посад, що дає право на пенсію відповідно пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
додатково повідомлено, що список текстильних виробництв і професій, робота на яких дає право на пенсію відповідно до пункту 2 частини 6 статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено постановою Кабінетом Міністрів України від 12.10.1992 № 583, посилання на яку відсутнє в довідці № 01/13 від 18.02.2025;
на дату звернення за призначенням пенсії не надійшов акт перевірки пільгової довідки щодо підтвердження характеру робіт та найменування посади;
враховуючи вищевикладене, відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії відповідно до пункту 2 частини 6 статті 1 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-1V у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.
Трудова книжка серії НОМЕР_1 містить наступні відомості щодо роботи позивача на текстильному виробництві:
Київська фабрика технічних тканин:
запис № 5: 04.12.1989 зарахована на роботу ученицею оператора крутильного обладнання, наказ від 04.12.1989 № 35/к;
запис № 6: 27.08.1993 присвоєна кваліфікація оператора крутильного обладнання четвертого розряду, наказ від 26.08.1993 № 131-к;
запис № 7: 22.10.1993 Київська фабрика технічних тканин реорганізована в Акціонерне товариство закритого типу «Київтехнофільтр», наказ від 22.10.1993 № 141;
запис № 8: 28.07.1998 звільнено за скороченням штатів, пункт 1 статті 40 КЗпП України, наказ від 28.07.1998 № 50-к;
Акціонерне товариство закритого типу « Київтехнофільтр»:
запис № 13: 27.06.2000 прийнята оператором крутильного обладнання четвертого розряду в порядку переводу зі Служби безпеки України, наказ від 27.06.2000 № 30-к;
запис № 14: Акціонерне товариство закритого типу «Київтехнофільтр» перейменовано в ЗАТ «Фабрика технічних тканин «Технофільтр»;
запис № 15: 02.09.2005 присвоєна кваліфікація оператора снувального обладнання 4 розряду, наказ від 02.09.2005 № 234-к;
запис № 16: найменування ЗАТ «Фабрика технічних тканин «Технофільтр» змінено на ПрАТ «Фабрика технічних тканин «Технофільтр», наказ від 11.09.2012 № 39;
запис № 17: 11.01.2021 звільнена згідно статті 38 КЗпП України, за власним бажанням, наказ від 11.01.2021 № 1.
Довідкою від 18.02.2025 №01/13 про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній вказано:
що особа працювала повний робочий день на Київській фабриці технічних тканин з 04.12.1989 по 28.07.1998, з 29.06.2000 по 11.01.2021 та виконувала роботу по скручуванню ниток на крутильних машинах. Характер праці відноситься до 3 класу 1 ступеня за фактором: виробничий шум за професією, посадою - оператор крутильного устаткування, що передбачена постановою КМУ від 29.07.2015 № 529 «Список текстильних виробництв і професій, робота на яких дає робітницям право на пенсію за віком після досягнення 55 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років», код КП 8261.1, підстава Закон України «Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 пункт 6 частини 2 статті 114;
за період з 04.12.1989 по 28.07.1998, з 29.06.2000 по 11.01.2021 (29 років 2 місяці 10 днів);
додаткові відомості: атестація робочого місця оператора крутильного устаткування проводилась: наказ від 15.1 1.1995 № 113, наказ від 02.07.2001 № 94-к, наказ від 28.02.2006 № 27, наказ від 01.02.2011 № 6, наказ від 28.12.2015 № 33. Після проведення атестації робочого місця умови праці оператора крутильного устаткування не змінювались.
Відповідно до довідки форми ОК-5 трудовий/страховий стаж зараховано позивачеві як спеціальний стаж та позначено кодом «ЗПЗ013Є1», а саме:
2000 рік (6 місяців 2 дні);
2001 рік (12 місяців);
2002 рік (12 місяців);
2003 рік (12 місяців);
2004 рік (12 місяців);
2005 рік (12 місяців);
2006 рік (12 місяців);
2007 рік (12 місяців);
2009 рік (12 місяців);
2010 рік (з січня по жовтень місяці);
2013 рік (з листопада по грудень місяці);
2014 рік (з січня по грудень місяці);
2015 рік (з січня по грудень місяці);
2016 рік (з січня по грудень місяці);
2017 рік (з січня по грудень місяці);
2018 рік (з січня по грудень місяці);
2019 рік (з січня по грудень місяці);
2020 рік (з січня по грудень місяці);
2021 рік (11 днів січня).
Код ЗПЗ013Є1 - робітниці текстильного виробництва, зайняті на верстатах і машинах, - за Списком робіт і професій, затвердженим у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, після досягнення 50 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, судом першої інстанції зазначено наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пунктів 1, 6 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV). 
Згідно із пунктом 6 частини другої статті 114 Закону № 1058-1V на пільгових умовах пенсія за віком призначається робітницям текстильного виробництва, зайнятим на верстатах і машинах, - за списком виробництв і професій, затвердженим у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і за наявності стажу зазначеної роботи не менше 20 років.
Відповідно до підпункту «в» пункту 16 розділу II. Пенсії по старості «Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій», затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 № 590, на пільгових умовах мають право на пенсію по старості робітниці підприємств текстильної промисловості - за списком виробництв і професій, затвердженому Радою Міністрів СРСР, при досягненні 50 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Список виробництв і професій, робота на яких дає право робітницям текстильної промисловості право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 № 1021 включає виробництва: бавовняне, ватне, льняне, вовняне, шовкове, конопле- джутове, трикотажне, текстильно-галантерейне і валяльно-повстяне, текстильні цехи у виробництвах штучного та синтетичного волокна.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583 затверджено Список текстильних виробництв і професій, робота на яких дає робітницям право на пенсію за віком після досягнення 55 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років (далі - Список № 583).
Надалі, постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.2015 № 529 внесені зміни до вказаної постанови, шляхом заміни у назві Списку текстильних виробництв і професій, робота на яких дає робітницям право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років, затвердженого зазначеною постановою, цифри і слова «50 років» цифрами і словом «55 років»».
Списком № 583 визначено, зокрема:
виробництва: бавовняне, ватне, льняне, вовняне, шовкове, конопле-джутове, трикотажне, текстильно-галантерейне і валяльно-повстяне; текстильні цехи (дільниці, відділення) у виробництвах штучного та синтетичного волокна, виготовлення металевих сіток;
професії: оператори крутильного обладнання.
За приписами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХП основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 «Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі — Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
Згідно із пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За приписами пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
З аналізу наведених норм чинного законодавства вбачається, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту 6 частини другої статті 114 № 1058-IV:
є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку виробництв і професій, затвердженим у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України;
документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.
При цьому, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Суд, крім іншого, враховує, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки або довідок.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, трудова книжка позивача містить відомості про роботу:
з 04.12.1989 по 27.08.1993 на посаді «учениця оператора крутильного обладнання»,
з 27.08.1993 по 28.07.1998 та з 29.06.2000 по 11.01.2021 на посаді «оператора крутильного обладнання».
Записи у трудовій книжці внесені відповідно до Інструкцій, що були чинні на момент внесення зазначених записів. При цьому, в трудовій книжці немає записів про те, що позивач працював неповний робочий день, за сумісництвом, тощо.
Також записи у трудовій книжці позивача між собою пов`язані хронологічно, відсутні ознаки підчисток та підробок.
Суд вказує, що Список № 583 містить лише перелік виробництв та професій без зазначення підкатегорій, тому вважає за можливе прирівняти роботу «учня оператора крутильного обладнання» до наявного в списку «оператора крутильного обладнання», адже статус учня не змінює характер та завдання виконуваної роботи.
Крім того, протягом робочого дня на учнів впливають всі ті ж самі негативні і шкідливі фактори, які впливають і на робітників, зайнятих протягом повного робочого дня.
Отже, суд доходить до висновку, що трудова книжка позивача містить всі відомості та підтверджує періоди роботи на текстильному виробництві, додаткового підтвердження довідками не потребує, оскільки законодавством визначено, що право на пільгову пенсію відповідно до пункту 6 частини другої статті 114 № 1058-IV мають робітниці текстильного виробництва за професією «оператор крутильного устаткування».
Крім того, в системі персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України наявні відомості щодо пільгового (спеціального) стажу Позивача у спірний період за кодом «ЗПЗ013Є1».
За приписами частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Суд також враховує, що у довідці № 01/13 від 18.02.2025 зазначено, що позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 1,5 роки з 25.07.1990 по 30.11.1191 (наказ від 23.07.1990 № 138-к), до 3-х років з 01.12.1991 по 30.05.1993 (наказ від 22.11.1991 № 249). Відповідно до даних особової картки позивачу надано відпустку по догляду за дитиною до 3-х років з 09.03.2011 по 24.12.2013 (наказ від 14.02.2011 №45-к), відповідно до наказу від 18.10.2013 № 319 позивач приступила до роботи після відпустки по догляду за дитиною.
Згідно приписів КЗпП України час частково оплачуваної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею віку двох років і додаткової відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років (до шести років - частина друга статті 179) зараховується як в загальний, так і в безперервний стаж роботи і в стаж роботи за спеціальністю; відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.
Таким чином, до загального стажу роботи та спеціального стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею трирічного віку. При цьому виключається можливість зменшення тривалості трудового стажу у зв`язку з невиконанням під час відпустки своїх безпосередніх трудових обов`язків.
Зазначена правова позиція узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постановах Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 607/9138/15-а, від 05.11.2020 у справі № 607/6457/17, від 29.07.2020 у справі № 607/5038/16-а, від 15.06.2020 у справі № 607/2233/17, від 16.05.2019 у справі № 607/15077/16-а, від 22.05.2018 у справі № 607/6447/17-а.
Як встановлено судом, відповідач не зарахував пільговий стаж роботи з 04.12.1989 по 28.07.1998 та з 29.06.2000 по 11.01.2021 на текстильному виробництві, оскільки довідка № 01/13 від 18.02.2025 не відповідає Додатку 5 Порядку № 637 від 12.08.1993, а саме:
1) відсутній наказ про призначення на роботу з 04.12.1998;
2) відсутня інформація про період роботи з 04.12.1989 по 26.08.1993 в якості учениці оператора, яка наявна в трудовій книжці;
3) з 02.09.2005 відповідно трудової книжки заявниці присвоєно кваліфікацію оператора снувального обладнання, яке відсутнє в переліку посад, що дає право на пенсію відповідно пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
4) список текстильних виробництв і професій, робота на яких дає право на пенсію відповідно до пункту 2 частини 6 статті 114 Закону № 1058-IV передбачено постановою Кабінетом Міністрів України від 12.10.1992 № 583, посилання на яку відсутнє.
Суд критично оцінює такі висновки відповідача, оскільки перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості її видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні чи перерахунку пенсії.
Пунктом 1.9 Порядку № 22-1 передбачено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі.
Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів.
При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення; у разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивачу листа, щодо продовження строку розгляду заяви та необхідності проведення її перевірки відповідачем позивачу не надавалось.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27.02.2025 №104650019688 про відмову у призначенні пенсії є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Щодо позовних вимог про зобов`язання повторно розглянути заяву про зобов`язання зарахувати до пільгового/спеціального стажу період роботи з 04.12.1989 по 28.07.1998, з 29.06.2000 по 11.01.2021 на посаді «оператор крутильного обладнання», повторно розглянути заяву від 19.02.2025 та прийняти рішення про призначення пенсії відповідно до п.6 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд вказує наступне.
Реалізація суб`єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень частини другої статті 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.
У свою чергу, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.
Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.
Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням владних дискреційних повноважень є закон і справедливість.
Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Комітетом Ради 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Відповідно до статті 13 “Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод” кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 “Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод” та враховує положення “Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень”, прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, а саме суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Разом з тим, пунктом 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.
Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова “може”.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Наведене повністю відповідає змісту ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною 4 якої визначене, що у випадку, визначеному п. 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Тобто, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію.
У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру.
Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.
Аналізуючи даний адміністративний спір суд наголошує, що суб`єкт владних повноважень у спірних взаємовідносинах не здійснив реалізацію дискреційних повноважень шляхом відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Таким чином, суд вважає, що відповідач при розгляді заяви діяв в межах наданих повноважень та реалізації дискреційних функцій, тому суд вважає за необхідне прийняти рішення про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву від 19.02.2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.6 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до пільгового стажу періодів роботи з 04.12.1989 по 28.07.1998, з 29.06.2000 по 11.01.2021 на посаді «оператор крутильного обладнання», з урахуванням висновків суду та норм чинного законодавства.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року у справі № 200/7044/25 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року у справі № 200/7044/25 - залишити без змін.
Повне судове рішення складено 10 вересня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін 

Судді І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв