Справа № 522/28321/25-Е
Номер провадження № 2/521/6284/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2026 року 
Хаджибейський районний суд м.Одеси у складі: 
головуючого судді – Мурзенко М.В.
при секретарі – Корнієнко Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

До Приморського районного суду м.Одеси звернувся представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» до з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 30 червня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “Іннова-Нова” та фізичною особою – ОСОБА_1 в електронній формі було укладено Договір про надання грошових коштів у позику № 8680560625, відповідно до умов якого відповідачеві було надано кредит в сумі 17 000 грн. строком на 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом (0,3 % в день— пільгова ставка, 1% в день— стандартна ставка протягом перших 180 днів користування кредитом, 0,87% в день — з 181 дня користування кредитом), комісія за видачу кредиту— 15 % від суми кредиту, проте відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на дату подання позовної заяви (30.12.2025 р.) складає 34 918 грн. 40 коп., в т.ч. заборгованість за кредитом— 14080 грн. 00 коп., 20 838 грн. 40 коп.— заборгованість за відсотками, що нараховувались по 25.12.2025 р. включно, яку просить стягнути з відповідача та вирішити питання розподілу судових витрат.
Ухвалою судді Приморського районного суду м.Одеси від 13 лютого 2026 року справу передано за підсудністю на розгляд Хаджибейського районного суду м.Одеси.
20 травня 2025 року справу передано на розгляд судді Хаджибейського раойнного суду м.Одеси Мурзенка М. В.
Ухвалою судді Хаджибейського районного суду м.Одеси від 21 травня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, вирішено питання витребування доказів.
Відповідачем надано відзив на відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність наданого розрахунку заборгованості фактичним даним, оскільки позивачем не враховано часткове погашення заборгованості відповідачем в сумі 7 000 грн. 00 коп. 30.07.2025 р., завищений розмір відсотків за користування кредитом, відсутність установчого документу, який би підтверджував правомірність звернення представника позивача до суду.
Позивачем надано відповідь на відзив, в якому просив задовольнити позовні вимоги, зазначив, що при розрахунку суми заборгованості враховано платіж відповідача на суму 7 000 грн. 00 коп.
Відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив про подання копії договору позики без електронних підписів, ненадходження всієї суми кредиту на його рахунок в сумі 16 950 грн. 00 коп., неврахування платежу відповідача на суму 7 000 грн. в рахунок зменшення заборгованості за тілом кредиту, неспівмірність нарахованих відсотків розміру кредиту.
Учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Справу розглянуто в змішаній (паперовій та електронній) формі.
Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про задоволення позову з огляду на наступне.
Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі.
Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять право первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлене договором або законом.
Згідно ст. 652 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (крім послуг з торгівлі валютними цінностями та послуг з переказу коштів, якщо відповідні правочини повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення і при проведенні відповідних операцій у суб`єкта первинного фінансового моніторингу не виникає обов`язку здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта згідно із законом) укладається виключно в письмовій формі: 1) у паперовому вигляді; 2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; 4) в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію".
Примірник договору, укладеного у вигляді електронного документа, та додатків до нього (за наявності) вважається отриманим клієнтом, якщо договір за домовленістю особи, яка надає фінансові послуги, і клієнта або за вибором клієнта направлений на електронну адресу клієнта чи направлений йому в інший спосіб, що дає змогу встановити дату відправлення. Договір, укладений у вигляді електронного документа, та додатки до нього (за наявності) повинні містити відомості про клієнта, у тому числі зазначені ним контактні дані. Положення цього абзацу не застосовується до договорів, зазначених у пункті 4 цієї частини.
У разі якщо договір укладається шляхом приєднання, договір складається з публічної частини договору та індивідуальної частини договору, підписанням якої клієнт приєднується до договору в цілому. Публічна частина договору про надання фінансових послуг оприлюднюється та повинна бути доступною для ознайомлення клієнтів на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, і надається клієнту за його вибором у спосіб, що дає змогу встановити дату надання, з використанням контактних даних, зазначених клієнтом. Усі редакції публічної частини договору повинні зберігатися на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, із зазначенням строку їх дії.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що будь - який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
Таким чином, скріпивши Договір підписами, у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідача виникло зобов`язання повернути отримані кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитом.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Судом встановлено, що 30 червня 2025 року між ТОВ «Іннова Фінанс» (змінило назву на ТОВ «Іннова-Нова») та  ОСОБА_1 в електронній формі було укладено Договір про надання грошових коштів у позику № 8680560625 (далі— «кредитний договір»), відповідно до умов якого відповідачеві було надано кредит в сумі 17 000 грн. строком на 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом (0,3 % в день— пільгова ставка, 1% в день— стандартна ставка протягом перших 180 днів користування кредитом, 0,87% в день — з 181 дня користування кредитом), комісія за видачу кредиту— 15 % від суми кредиту, що підтверджується копією вказаного договору (наявна в матеріалах електронної справи). Погашення кредиту має здійснюватися згідно графіку платежів, зазначеному в Додатку № 1 до вказаного договору кожні 30 днів (копія наявна в електронній справі).
Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора 4872, що був надісланий на телефонний номер відповідача у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». 
На виконання умов вказаного договору, на картковий рахунок відповідача НОМЕР_1 в АТ «КБ «Приватбанк» були перераховані кредитні кошти в сумі 17 000 грн., що підтверджується копією довідки ТОВ ФК «Контрактовий дім» від 17.12.2025 р. № 18691 (міститься в електронній справі), випискою по рахунку, наданою АТ «КБ «Приватбанк» (а.с. 43зв.) Суд відхиляє доводи відповідача щодо неповного перерахнку йому суми кредитних коштів, оскільки із вказаної виписки вбачається, що суму в розмірі 50 грн. було утримано банком як комісію за зарахування коштів.
Також судом встановлено, що 30 липня 2025 року відповідачем сплачено на погашення кредиту 7 000 грн. 00 коп., що підтверджується копією платіжної інструкції АТ «КБ «Приватбанк» № 2.239091819.1 (а.с. 32).
Згідно п. 6.6. укладеного між сторонами кредитного договору, Позичальник здійснює платежі з погашення заборгованості за Договором у розмірі та у строки визначені Договором.
У разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за Договором у повному обсязі ця сума погашає вимоги Товариства у черговості визначеній в Законі України "Про споживче кредитування", зокрема:
6.6.1. У першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом.
6.6.2. У другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом.
6.6.3. У третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до Договору. 
З графіку платежів (додаток № 1 до кредитного договору) вбачається, що 30.07.2025 року відповідачем мав бути здійснений платіж в сумі 4080 грн. на погашення кредиту, в т.ч. на погашення комісії за видачу кредиту— 2 550 грн. 00 коп., на погашення відсотків за користування кредитом— 1530 грн. 00 коп.
З наданого відповідачем розрахунку заборгованості (міститься в електронній справі) вбачається, що сплачена відповідачем сума в розмірі 7 000 грн. була віднесена відповідачем на погашення заборгованості за комісією в сумі 2 550 грн. 00 коп., на погашення відсотків за користування кредитом в сумі 1530 грн. 00 коп., на погашення кредиту— 2 920 грн. 00 коп., що відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору.
В подальшому нарахування відсотків здійснювалось на залишок заборгованості за кредитом в сумі 14 080 грн. 00 коп.
Враховуючи викладене, суд відхиляє доводи відповідача щодо неврахування здійсненого ним платежу в сумі 7000 грн. 00 коп. при розрахунку заборгованості за кредитом.
З наданого відповідачем розрахунку вбачається що нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалось в період з 01.07.2025р. по 30.07.2025 р. за ставкою 0,3 % в день, в подальшому з 31.07.2025.р по 25.12.2025 р. за ставкою 1% в день, що відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору, й на 25.12.2025 року складає 20 838 грн. 40 коп.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором станом на 25.12.2025р. в загальній сумі 34 918 грн. 40 коп., в т.ч. 14080 грн. 00 коп.— заборгованість за кредитом; 20 838 грн. 40 коп.— заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження повноважень представника позивача на звернення до суду, оскільки в матеріалах електронної справи наявний ордер представника відповідача як адвоката на надання правничої допомоги, що згідно ст. 62 ЦПК України, є належним підтвердженням повноважень представника позивача.
Згідно заяви представника позивача питання судових витрат вирішуватиметься судом відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 133, 137, 141, 258-259, 268, ЦПК України, суд –

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» (04071, м.Київ, вул. Верхній Вал, 10, код ЄДРПОУ 44127243) заборгованість за Договором про надання грошових коштів у позику № 8680560625 від 30 червня 2025 року станом на 25.12.2025 р. в сумі 34 918 (тридцять чотири тисячі дев`ятсот вісімнадцять) гривень 40 копійок, в т.ч.:
- 14080 грн. 00 коп.— заборгованість за кредитом; 
- 20 838 грн. 40 коп.— заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після спливу строку на апеляційне оскарження, а у разі подання апеляційної скарги після закінчення його апеляційного перегляду, якщо за його результатами рішення було залишено без змін.
Повний текст рішення складено 26 серпня 2026 року.

Головуючий: