П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/17861/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шуляк Л.А. Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П. 
09 вересня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Полотнянка Ю.П. 
суддів: Смілянця Е. С.  Драчук Т. О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії від 20.06.2025 №064250010907;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві призначити з 16.03.2025 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 30.01.2026 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що 12.06.2025 ОСОБА_1 звернувся із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка опрацьовувалась за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві №064250010907 від 20 червня 2025 в призначенні пенсії позивачу відмовлено.
Листом від 23.06.2025 №0600-0211-8/55520 повідомлено позивачу про те, що 20.06.2025 винесено рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, відповідно до статті 55 Закону.
Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що в ході судового розгляду спростовано факт фізичного перебування позивача на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням в період з 01.09.1988 по 29.06.1992, тому позивачем не підтверджено факт постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на Чорнобильській АЕС упродовж не менше 3 років станом на 01.01.1993, відповідно є обґрунтованим висновок пенсійного органу про відсутність підстав для застосування до особи положень ст. 55 Закону №796 щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону №1058-IV. Так, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року – не менше 32 років.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII).
При цьому, умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені ст.55 Закону №796-XII.
Особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (абз.5 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII).
При цьому, в примітці до п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII зазначено, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Відповідно до ч.1 ст.55 Закону №796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше (ч.2 ст.55 Закону №796-XII).
Аналіз викладених норм, дає підстави для висновку, що особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 3 років, вік виходу на пенсію зменшується на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26.04.1986. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Отже, щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом 3 років станом на 01.01.1993, то його необхідно обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993.
При цьому, суд звертає увагу на те, що зменшення пенсійного віку на 6 років відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ можливе за наявності двох самостійних умов: 1) початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії до 01.01.1993; 2) проживання щонайменше 3 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку на 2 роки проживання, роботи.
Крім того, у постановах від 19.09.2019 у справі № 556/1172/17, від 11.03.2024 у справі № 500/2422/23, від 19.09.2024 року у справі № 460/23707/22, від 02.10.2024 у справі №500/551/23 Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зменшення пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зменшення пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
На підставі викладеного Суд, враховуючи наведені висновки та встановлений абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 перелік документів, що подається особою для призначення йому пенсії зі зменшенням пенсійного віку, зауважує, що наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII.
Вказаний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 11.11.2024 у справі №460/19947/23 та від 25 березня 2026 року у справі № 240/322/25.
Підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку стала відсутність достатнього підтвердженого періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення у визначений статтею 55 Закону № 796-XII період.
Довідкою №9397 від 05.05.2025 підтверджено те, що позивач дійсно постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 з 12.01.1988 року по 15.03.1995 року та з 15.03.1995 року на АДРЕСА_2 з 15.01.2004 року по теперішній час.
Інших доказів проживання у зоні гарантованого добровільного відселення до 01.01.1993 або посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи позивачем до матеріалів позовної заяви не надано.
В свою чергу, судом встановлено, що згідно диплому від 29 червня 1992 року НОМЕР_1 в 1988 році позивач вступив до Житомирського комерційного технікуму, який закінчив в 1992 році.
Зі змісту архівної довідки встановлено, що 01.09.1988 року позивач зарахований (денну форму навчання) та відповідно відрахований у зв`язку із закінченням курсу 29.06.1992 року.
Також, суд враховує, що позивач в період з 15.05.1989 року по 17.06.1991 року перебував у академічній відпустці у зв`язку з проходженням строкової військової служби (відповідно до наказу №73-уч від 15.05.1989 року) та поновлено на навчанні 17.06.1991 року.
Згідно військового квитка позивача серії НОМЕР_2 у період з 18.05.1989 по 11.06.1991 він проходив військову службу.
Тобто, вказаними вище документами підтверджується факт навчання позивача на денному відділенні в Житомирському комерційному технікуму в період з 01.09.1988 по 29.06.1992 та проходження військової служби з 18.05.1989 по 11.06.1991, що спростовує інформацію, викладену у довідці №9397 від 05.05.2025 щодо проживання позивача у вказаний період в м.Коростень Коростенського району Житомирської області.
Оцінивши зазначені докази у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що до періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не можна зарахувати період навчання з 01.09.1988 по 29.06.1992, оскільки позивач навчався на денній формі навчання в Житомирському комерційному технікуму та період проходження військової служби з 18.05.1989 по 11.06.1991, оскільки територія (м. Житомир), на якій розташовані установи, в якій навчалася та проходив службу позивач, не входить до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи (постанова Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106).
Верховний Суд у постанові від 11.11.2024 у справі №460/19947/23 висловився, що оскільки військова служба та навчання зазвичай є тривалими періодами, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такі періоди можуть бути прирівняні до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і враховані під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку лише за умови, що останні безпосередньо проходили в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду (довідка з гуртожитку навчального закладу, в якому проживав позивач під час навчання; військовий квиток, довідка з військової частини про її місце дислокації або інші документи, з яких вбачається інформація про місце розташування військової частини).
Посилання позивача на окремі висновки Верховного Суду з цього питання не спростовують наведеного, оскільки судова практика не є однорідною, а остання правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 25.03.2026 у справі №240/322/25, підлягає врахуванню при вирішенні цього спору.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано вважав правомірним висновок відповідача про відсутність підстав для застосування до особи положень ст.55 Закону №796 щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, оскільки позивачем не підтверджено факт постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на Чорнобильській АЕС упродовж не менше 3 років станом на 01.01.1993.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 січня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий | | | Полотнянко Ю.П.
Судді | | | Смілянець Е. С.    Драчук Т. О.