Справа № 496/3125/26
Провадження № 3/496/1345/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2026 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - Пасечник М.Л.
за участю секретаря - Кабанової К.С. 
розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, 
який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:
14.04.2026 року об 11:30 год. за адресою: с. Дачне, траса Київ-Одеса 452 км. ОСОБА_1 керував автомобілем Renault Master, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме неприродна блідість обличчя, тремтіння пальців рук, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5. ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП. 
ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч.2 ст. 268 КУпАП не встановлено обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 130 КУпАП. 
08.09.2026 року від адвоката Клименко С.Ю. в інтересах ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він просить відкласти розгляд справи, призначений на 08.09.2026 року на 09:00 год. у зв`язку з неможливістю прибути до Біляївського районного суду Одеської області захисника ОСОБА_1 - адвоката Клименко С.Ю. через необхідність захисту обвинуваченого ОСОБА_2 , який тримається під вартою, розгляд якої призначено 08.09.2026 року о 08 год. 30 хв. у Білгород-Дністровському міськрайонному суді Одеської області.
Проте, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, з огляду на наступне.
Справа надійшла на адресу суду 27.04.2026 року. В ході судового розгляду судом було призначено 3 судових засідання: 18.06.2026 року на 09:00 год., 23.07.2026 року на 09:05 год., 08.09.2026 року на 09:00 год.
Судове засідання, призначене на 18.06.2026 року на 09:00 год., було відкладено за заявою ОСОБА_1 .
Судове засідання, призначене на 23.07.2026 року на 09:05 год., було відкладено за заяву адвоката Клименко С.Ю.
Суд зауважує, що адвокат Клименко С.Ю., у разі неможливості прибуття у судове засідання до приміщення Біляївського районного суду Одеської області, наділений правом приймати участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів або з приміщення суду.
Крім того, суд враховує, що 08.09.2026 року від адвоката Клименко С.Ю. в інтересах ОСОБА_1 надійшли заперечення на протокол про адміністративне правопорушення, тому суд вважає можливим розглянути справу з урахуванням поданих заперечень адвоката.
ЄСПЛ у своїх рішеннях у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року зазначив, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави.
У рішенні від 06.09.2007 року, заява № 3572/03, у справі «Цихановський проти України» ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
Отже, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи і вважає можливим здійснити судовий розгляд за відсутності  ОСОБА_1 та його адвоката Клименко С.Ю., на підставі наявних доказів та з урахуванням поданих заперечень. 
Від адвоката Клименко С.Ю. через систему «Електронний суд» надійшли заперечення, в яких він просить суд провадження у справі №496/3125/26 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУПАП закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування поданих заперечень зазначено, що згідно протоколу ОСОБА_1 14.04.2026 року о 11 год. 30 хв. В с. Дачне Траса Київ-Одеса 452 км. керував автомобілем Renault, д.н.з. НОМЕР_1 . Проте, згідно відеозапису, який розпочинається о 11:22:53 року, поліцейські проводять огляд автомобілю, особи та якоїсь невідомої речовини, з підозрою на наркотичний засіб. Тобто о 11 год. 30 хв. ОСОБА_1 ніяк не міг керувати автомобілем. Такий факт дозволяє суду прийняти рішення на повернення протоколу на доопрацювання, а у випадку неповернення - закрити справу за відсутності складу правопорушення. Час на направленні - 11 год. 30 хв., проте як зазначено вище, у цей час на відеозаписі розпочинається огляд автомобілю, а не здійснення направлення до закладу охорони здоров`я. А згідно відеозапису лише о 11:49 год. поліцейський каже колезі: «Я піду поки направлення напишу», проте на відеозаписі взагалі не видно як це направлення виписується, чи надається для огляду змісту особі. На ньому не має підпису особи. Поліцейський не ознайомив ОСОБА_1 з формою направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції. 
06:40 - поліцейський звертається до свого колеги: «Саш, пропонуй. Пропонуй огляд. Огляд пропонуй пройти». 10:28 - запитання від поліцейського «І шо, хочете їхати?? Відповідь особи: «Не хочу їхати…» Знову поліцейський: «Дивіться, огляд на стан наркотичного сп`яніння проводиться в медичному закладі. Там в лікарні експрес-тест, який показує зразу: чи вживали - чи не вживав. Воно покаже за останній час: тобто тиждень-два. Якщо щось вживали, за останні пару тижнів, то експрес-тест все покаже. І лікар скаже чи в стані алкогольного чи в стані наркотичного сп`яніння. Тому вам пропоную пройти даний огляд, ваше право проходити, ваше право не проходити, силою ніхто тягнути не буде. Подумайте і дайте чітку відповідь». 12:15. Далі поліцейський: «По вашому стану я бачу вживали недавно. Просто єсть лі смисл їхати туди чи ні, це ваше право». 35:00 поліцейський: «Ознаки бачу, ваші очі бачу. Тому ви повинні подумати і дати чітку відповідь. Якщо ви… Я, моя думка, що ви вживали недавно. Чи єсть смисл взагалі їхати туди? Це ваше право». 37:20 поліцейський: «По факту лікарні ви повинні дати інспектору відповідь на запитання, чи хочете їхати чи ні». На що особа: «Можна без лікарні?». Тоді знову: «Я ж вам повідомив, силою вас туди ніхто тягнути не буде. Від вас потрібна відповідь чи будете їхати чи ні». 41:41 поліцейський (у приміщенні): «Так, дивіться, будете їхати у медзаклад? Ще раз питаю.» Проте особа відповіді не надає, мовчить, розгублена. 44:40 поліцейський: «Так будете їхати в медичний заклад? Їдете чи не їдете?». Відповіді не послідкувало. Чи була вимога пройти огляд чіткою, а не завуальованою? Чи було роз`яснено наслідки відмови? На відео має бути чітка фраза водія: «Я відмовляюся від проходження огляду в медичному закладі», а не просто розгубленість чи заперечення фактів вживання. На відео особа хвилюється за свої «права» (право на керування транспортними засобами). Фактично відбулася пастка «пропозиції» замість «вимоги»: Часто патрульні запитують: «Ну що, поїдемо в лікарню чи оформляємо відмову?». Якщо водій каже: «Я нікуди не хочу їхати» або «Мені треба додому», це не є безумовною відмовою. На відеозаписі водій, перебуваючи в розгубленому стані, не надав чіткої відмови на пропозицію поїхати до медичного закладу. Поліцейський зобов`язаний чітко роз`яснити імперативну вимогу, зачитати права (ст. 63 Конституції, ст. 268 КУпАП) та попередити про наслідки відмови. Якщо патрульний вказав «почервоніння очей» (що може бути втомою) або вжив загальні фрази («поведінка, що не відповідає обстановці»), але на відео водій поводиться абсолютно адекватно, орієнтується в просторі та чітко відповідає на запитання - це дає підстави стверджувати про відсутність законних підстав для направлення на огляд взагалі. Доказів вилучення наркотичних засобів з салону автомобілю матеріали справи не містять. 
Поліцейський взагалі не запропонував водієві пройти огляд на стан сп`яніння (а згідно п. 1 розділу І Інструкції до нього відноситься і стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції) на місці зупинки транспортного засобу. А від так послідуюча пропозиція пройти такий огляд у найближчому закладі охорони здоров`я є незаконною. Поліцейський жодного разу не зазначив, що він саме направляє особу до медичного закладу, а не пропоную, підбурює, відговорює від проходження огляду (35:00 на відезапису «Чи єсть смисл взагалі їхати туди?»). Поліцейські не прийняли рішення про відсторонення від керування транспортним засобом. Якщо за логікою поліцейських у водія було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння (не природньо біла шкіра обличчя, тремтіння пальців рук, зіниці очей не реагують на світло), тоді виникає питання, чому не виконаний обов`язок за ч. 1 ст. 266 КУпАП щодо відсторонення особи від керування автомобілем. Факт не здійснення цих дій свідчить про відсутність реальних ознак наркотичного сп`яніння у водія. В матеріалах справи про адміністративне правопорушення працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм ОСОБА_1 таких положень ПДР, які б відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням останнього. Тобто, із матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що ОСОБА_1 допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити, у зв`язку із чим, всі наступні вимоги працівників поліції ОСОБА_1 не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством. 
Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Для встановлення події і складу правопорушення, зазначеного у ст. 130 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа знаходилася у стані сп`яніння або у неї були явні ознаки сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
У Постанові Верховного суду у складі Колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.06.2019 року по справі № 560/751/17 зазначено, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Визначення доказів в справах про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований статтею 251 КУпАП.
За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Згідно статті 251 КУпАП на співробітників поліції, як на осіб, що в силу ст. 255 КУпАП, уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, зокрема, за ст. 130 КУпАП, покладено імперативний обов`язок щодо збирання доказів, які в силу системного аналізу вимог статей 251 та 256 КУпАП мають бути додані до протоколу та/або посилання на які повинні міститися в самому протоколі.
За змістом п.п.1.3., 1.9 Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 2.5. Правил дорожнього руху України визначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
На підтвердження вини  ОСОБА_1 увчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, працівниками поліції надано до суду: 
- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №640516;
- витяг з бази «Адмінпрактика»;
- довідку старшого інспектора ВАП УПП в Одеській області І. Нагих, відповідно до якої, на ім`я ОСОБА_1 видавалося посвідчення водія серії НОМЕР_2 ;
- довідку старшого інспектора ВАП УПП в Одеській області І. Нагих, відповідно до якої,ОСОБА_1 протягом року не піддавався адміністративному стягненню за ст. 130 КУпАП;
- направлення на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакцій від 14.04.2026 року;
- диск з відеозаписом.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 19.02.2020 року по справі № 496/4315/16-а зазначив, що обов`язковому доказуванню під час розгляду справ про адміністративні правопорушення підлягають лише факти вчинення або невчинення певною особою адміністративного правопорушення, які в свою чергу, підтверджуються відеозйомкою фіксації події адміністративного правопорушення.
Долучений до матеріалів справи відеозапис відображає повну подію правопорушення, оскільки на ньому зафіксовано в повному обсязі обставини, що підлягають з`ясуванню та дають можливість встановити в діях  ОСОБА_1 наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Відеозапис є допустимими доказом, адже здійснений на підставі п.1 ч.1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» з метою фіксування правопорушення та, виходячи із положень ст. 251 КУпАП, є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення, не містить ознак монтажу чи інших недоліків.
Відеозапис є одними із сукупності доказів у справі, які суд, у відповідності до 252 КУпАП, оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таким чином, проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння є імперативною нормою, так як передбачає обов`язкове проходження огляду в незалежності від наявності особистих обставин у особи, щодо якої порушується таке питання. 
Відповідно, відмова водія від проходження огляду вже є закінченим складом адміністративного правопорушення, за яке настає встановлена законом відповідальність.
Установивши у водія ознаки наркотичного сп`яніння, отримавши відмову водія від проходження огляду на стан сп`яніння, зафіксувавши ці обставини за допомогою відеозапису, правоохоронці правомірно склали відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з порушенням останнім вимог п.2.5 ПДР України. 
Відмова від проходження огляду на стан сп`яніння незалежно від мотивів відмови складає склад правопорушення та є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння слід розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд у силу існування певних мотивів, відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.
Таким чином, ОСОБА_1 , щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, а водій в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди; ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), а кожний транспортний засіб, який знаходиться в русі, повинен мати водія, який повинен контролювати свій транспортний засіб таким чином, щоб бути завжди у змозі належним чином їм управляти, бути ознайомленим з правилами дорожнього руху, приписами в області безпеки дорожнього руху, а також з такими факторами, які можуть вплинути на його поведінку (п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971), у зв`язку з чим, суд вважає, що поліцейським при складанні відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.
У справах «Тейксейра де Кастро проти Поругалії» від 09.06.1988 року, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1988 року, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази. При оцінці доказів сум має керуватися критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Під час розгляду справи судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор, який оформлював протокол, має упереджене ставлення щодо  ОСОБА_1 при складанні протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП, або що в нього були підстави для фальсифікації протоколу, або що він зацікавлений у результатах розгляду справи. 
Проаналізувавши вищевказані документи, відеозапис, суд дійшов висновку, що такі є доказами в розумінні статті 251 КУпАП, підтверджують існування обставин, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, отримані у порядку, передбаченому законом, уповноваженою посадовою особою, відтак відповідають критеріям належності і допустимості. У своїй сукупності ці докази є достатніми.
Дії ОСОБА_1 суд кваліфікує за ч.1 ст. 130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.
У відповідності до роз`яснень, які містяться в абзаці другому п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою може мати місце лише за умови доведеності її вини.
Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п. 110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden №36985/97).
Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП).
При визначенні виду і міри адміністративного стягнення з ОСОБА_1 суд приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого, фактичні обставини справи, особу порушника, і вважає, що адміністративне стягнення повинно бути накладене на нього у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. 
Згідно ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, а тому з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір на користь держави.
Керуючись ст.ст. 1, 7, 130, 221, 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284, 287, 288, 289, 291, 307, 308 КУпАП України, суд -
П О С Т А Н О В И В:

Громадянина  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. 
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), на користь держави судовий збір у розмірі 665, 60 грн. 
Згідно ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. 
Документ, що підтверджує його сплату, або його копія не пізніше трьох робочих днів після закінчення п`ятнадцятиденного строку, передбаченого для сплати штрафу, надсилається правопорушником до суду, який виніс постанову про накладення цього штрафу.
Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.
Строк пред`явлення постанови до виконання 3 (три) місяці згідно Закону України «Про виконавче провадження».
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення. 

Суддя     М.Л. Пасечник