КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

В И Р О К 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , 
ОСОБА_3 ,
при секретарях ОСОБА_4 , 
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
з участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 (ВКЗ),
обвинуваченої ОСОБА_10 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 12022100030002870 стосовно 

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровськ, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:
- 29.11.2022 Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком 2 роки,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 та прокурора у провадженні на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 13 квітня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 13 квітня 2023 року ОСОБА_11 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та їй призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року, яким ОСОБА_11 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК _________________________________________________________________
Справа №11-кп/824/1162/2026 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_12 
Категорія: ч. 2 ст. 307 КК України Доповідач ОСОБА_1 
України до покарання у виді 2 років позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, постановлено виконувати самостійно. 

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат. 

Суд визнав доведеним, що у невстановлений досудовим слідством час, місці та спосіб у обвинуваченої ОСОБА_11 виник злочинний умисел спрямований на реалізацію протиправної діяльності в сфері незаконного придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу «канабіс» з метою збуту.
Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачена ОСОБА_11 , у невстановлений досудовим слідством час, місці та спосіб, незаконно придбала у невстановленої досудовим слідством особи (досудове розслідування відносно якої здійснюється у іншому кримінальному провадженні) особливо небезпечний наркотичний засіб «канабіс», після чого перенесла його за місцем свого фактичного проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , та почала незаконно зберігати з метою подальшого збуту шляхом пересилання поштових відправлень через спеціалізованого оператора поштового зв`язку ТОВ «Нова пошта».
25 жовтня 2022 року близько 17 год. обвинувачена ОСОБА_11 була виявлена працівниками поліції у приміщенні відділення №67 ТОВ «Нова пошта» за адресою: м. Київ, вул. Данькевича, 16, яка добровільно видала для проведення огляду 5 поштових відправлень, у одному з яких, а саме в ТТН 20450607678919, виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб «канабіс», загальною масою 5,55 г, який остання незаконно придбала та зберігала при собі з метою подальшого збуту невстановленій особі.
Крім того, у невстановлений досудовим слідством час, місці та спосіб у обвинуваченої ОСОБА_11 виник злочинний умисел спрямований на реалізацію протиправної діяльності в сфері незаконного придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу «канабіс» з метою збуту.
Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачена ОСОБА_11 , у невстановлений досудовим слідством час, місці та спосіб, незаконно придбала у невстановленої досудовим слідством особи (досудове розслідування відносно якої здійснюється у іншому кримінальному провадженні) особливо небезпечний наркотичний засіб «канабіс», після чого перенесла його за місцем свого фактичного проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , та почала незаконно зберігати з метою подальшого збуту шляхом пересилання поштових відправлень через спеціалізованого оператора поштового зв`язку TOB «Нова пошта».
25 жовтня 2022 року близько 17 год. обвинувачена ОСОБА_11 була виявлена працівниками поліції у приміщенні відділення №67 ТОВ «Нова пошта» за адресою: м. Київ, вул. Данькевича, 16, яка добровільно видала для проведення огляду 5 поштових відправлень, у одному з яких, а саме в ТТН 20450607677666, виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб «канабіс», загальною масою 6,59 г, який остання незаконно придбала та зберігала при собі з метою подальшого збуту невстановленій особі.
Крім того, у невстановлений досудовим слідством час, місці та спосіб у обвинуваченої ОСОБА_11 виник злочинний умисел спрямований на реалізацію протиправної діяльності в сфері незаконного придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу «канабіс», з метою збуту.
Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачена ОСОБА_11 , у невстановлений досудовим слідством час, місці та спосіб, незаконно придбала у невстановленої досудовим слідством особи (досудове розслідування відносно якої здійснюється у іншому кримінальному провадженні) особливо небезпечний наркотичний засіб «канабіс», після чого перенесла його за місцем свого фактичного проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , та почала незаконно зберігати з метою подальшого збуту шляхом пересилання поштових відправлень через спеціалізованого оператора поштового зв`язку ТОВ «Нова пошта».
25 жовтня 2022 року близько 17 год. обвинувачена ОСОБА_11 була виявлена працівниками поліції у приміщенні відділення №67 ТОВ «Нова пошта» за адресою: м. Київ, вул. Данькевича, 16, яка добровільно видала для проведення огляду 5 поштових відправлень, у одному з яких, а саме в ТТН 20450607681226, виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб «канабіс», загальною масою 5,3 г, який остання незаконно придбала та зберігала при собі з метою подальшого збуту невстановленій особі.
Крім того, встановлено, що у невстановлений досудовим слідством час, місці та спосіб у обвинуваченої ОСОБА_11 виник злочинний умисел спрямований на реалізацію протиправної діяльності в сфері незаконного придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу «канабіс», з метою збуту.
Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачена ОСОБА_11 , у невстановлений досудовим слідством час, місці та спосіб, незаконно придбала у невстановленої досудовим слідством особи (досудове розслідування відносно якої здійснюється у іншому кримінальному провадженні) особливо небезпечний наркотичний засіб «канабіс», після чого перенесла його за місцем свого фактичного проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , та почала незаконно зберігати з метою подальшого збуту шляхом пересилання поштових відправлень через спеціалізованого оператора поштового зв`язку ТОВ «Нова пошта».
25 жовтня 2022 року близько 17 год. обвинувачена ОСОБА_11 була виявлена працівниками поліції у приміщенні відділення №67 ТОВ «Нова пошта» за адресою: м. Київ, вул. Данькевича, 16, яка добровільно видала для проведення огляду 5 поштових відправлень, у одному з яких, а саме в ТТН 2045060768240, виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб «канабіс», загальною масою 5,40 г, який остання незаконно придбала та зберігала при собі з метою подальшого збуту невстановленій особі.
Крім того, у невстановлений досудовим слідством час, місці та спосіб у обвинуваченої ОСОБА_11 виник злочинний умисел спрямований на реалізацію протиправної діяльності в сфері незаконного придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу «канабіс», з метою збуту.
Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачена ОСОБА_11 , у невстановлений досудовим слідством час, місці та спосіб, незаконно придбала у невстановленої досудовим слідством особи (досудове розслідування відносно якої здійснюється у іншому кримінальному провадженні) особливо небезпечний наркотичний засіб «канабіс», після чого перенесла його за місцем свого фактичного проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , та почала незаконно зберігати з метою подальшого збуту шляхом пересилання поштових відправлень через спеціалізованого оператора поштового зв`язку ТОВ «Нова пошта».
25 жовтня 2022 року близько 17 год. обвинувачена ОСОБА_11 виявлена працівниками поліції у приміщенні відділення №67 ТОВ «Нова пошта», за адресою: м. Київ, вул. Данькевича, 16, яка добровільно видала для проведення огляду 5 поштових відправлень у одному з яких, а саме в ТТН 20450607680031, виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб «канабіс», загальною масою 3,9 г, який остання незаконно придбала та зберігала при собі з метою подальшого збуту невстановленій особі.
Крім того, 25 жовтня 2022 року в період часу з 21 години 19 хвилин по 21 годину 44 хвилин під час проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченої ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 , працівниками поліції виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб «канабіс», масою 96,44 г, особливо небезпечний наркотичний засіб «екстракт канабісу», масою 13,57 г, та особливо небезпечну психотропну речовину - плодові тіла грибів, що містять псилоцин, загальною масою 4,4 г, які остання незаконно придбала та зберігала за місцем мешкання з метою збуту.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , вказуючи на необхідність пом`якшення призначеного обвинуваченій покарання, оскільки воно за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, просить вирок суду змінити та на підставі ст.ст. 75, 79 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що із зазначених у вироку доводів суду першої інстанції не вбачається виключення можливості застосування статті 75 КК України щодо даного кримінального провадження. 
Також зазначає, що слід було врахувати можливість виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства та необхідність звільнення її від відбуття покарання у виді позбавлення волі з випробуванням - з іспитовим строком на підставі статті 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених статтею 76 КК України.
Окрім цього, вказує на те, що суд першої інстанції не врахував і не розглянув можливість застосування норми статті 79 КК України, оскільки ОСОБА_11 має на утриманні малолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В уточненнях до апеляційної скарги, які 15.01.2025 надійшли до апеляційного суду, захисник ОСОБА_9 просить вирок відносно ОСОБА_13 змінити, перекваліфікувавши діяння з ч. 2 на ч. 1 ст. 307 КК України, застосувати до неї ст.ст. 69, 75, 79 КК України, та призначити покарання нижче найнижчої межі, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням. 
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що урядом була ухвалена Постанова КМУ №3528-ІХ «Про внесення змін до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та необхідна для реалізації закону про легалізацію медичного канабісу», яка набирала чинності 16.08.2024, тобто після касаційного перегляду.
Зокрема, зазначає, що зазначеним рішенням було виключено канабіс, його смолу, екстракти й настоянки з переліку особливо небезпечних речовин.
А тому, зазначена кваліфікуюча ознака має бути виключена з обвинувачення, а кримінальне правопорушення перекваліфіковане з ч. 2 ст. 307 на ч. 1 ст. 307 КК України.
Крім того, зазначає, що дитині ОСОБА_13 необхідне проведення хірургічної стоматологічної операції, під час якої обов`язковою є присутність одного з батьків. Проте, батько дитини - ОСОБА_14 , як військовозобов`язаний може бути мобілізований у ТЦК, яке розташоване на території іншої області.
Також просить врахувати й те, що чоловік ОСОБА_15 - ОСОБА_16 , який є старшим солдатом Збройних Сил України, Указом Президента нагороджений орденом за мужність 3 ступеня, а також має нагороди «Ветеран АТО», «За захист Батьківщини» та «За поранення», та потребує догляду дружини з огляду на ампутацію кінцівки. У той же час, його матір - ОСОБА_17 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , коли дізналась про друге поранення сина.
Окрім цього, вказує й на те, що за час кримінального переслідування за тяжкий злочин, з моменту фактичного затримання ОСОБА_13 не була забезпечена адвокатом системи безоплатної правничої допомоги, що є порушенням права на захист та перешкодило оцінити правові наслідки надання згоди на застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, та у зв`язку з чим захистом не було звернуто увагу на можливу відсутність мети збуту та те, що стороною обвинувачення не доведена відсутність провокації злочину (оскільки через порушення права на захист такий аргумент не проговорювався захистом), а також не проаналізовано обґрунтованість хімічних експертиз та не замовлені їх рецензії.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні, не оспорюючи фактичні обставини та кваліфікацію правопорушення, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного ОСОБА_11 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 29.11.2022, яким ОСОБА_11 засуджена за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України, звільнена від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, виконувати самостійно.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що підставою для застосування до ОСОБА_11 ст. 69 КК України та незастосування до неї обов`язкового додаткового покарання - конфіскації майна, як зазначено у вироку, є наявність двох обставин, що пом`якшують покарання: щире каяття та наявність на утриманні малолітньої дитини, і відсутність обставин, які обтяжують покарання. 
Разом з тим, в порушення вимог ст. 370 КПК України, ст. 69 КК України, а також п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», судом не вказано, яким чином перелічені обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і є достатніми підставами для застосування до ОСОБА_11 ст. 69 КК України.
Також зазначає, що суд в оскаржуваному вироку вважає наявність дитини на утриманні обвинуваченої настільки вагомою обставиною, що застосовує на її підставі ст. 69 КК України, при цьому знехтувавши тим, що на противагу цій обставині перебувають умисні систематичні корисні дії обвинуваченої, спрямовані проти здоров`я інших людей.
Крім того, вказує на те, що ОСОБА_11 вже засуджена вироком Оболонського районного суду міста Києва за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України. Тобто, інкриміновані оскаржуваним вироком протизаконні діяння ОСОБА_11 в цій сфері не були єдиним фактом.
Тому, на думку апелянта, до щирого каяття, яке також стало підставою для застосування до ОСОБА_11 ст. 69 КК України, у даному конкретному випадку необхідно поставитись критично, оскільки щире каяття означає добровільну критичну оцінку особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність.
Зазначає й те, що у даному випадку також необхідно врахувати затримання ОСОБА_11 на місці скоєння тяжкого злочину з речовими доказами, наявність попередньої судимості і усвідомлення нею невідворотності відповідальності і суворого покарання. Тому щирість каяття до скоєного і до свого способу життя в цілому ставиться під сумнів викладеними вище обставинами, а також попереднім способом життя обвинуваченої, відсутністю у неї законних джерел заробітку та існування, метою збуту наркотичних засобів для особистого збагачення.
Між тим, виходячи з вимог ч. 1 ст. 69 КК України, для законного, вмотивованого та обґрунтованого застосування цього правового інституту необхідна не формальна наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання. Наявність вказаних обставин має істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого злочину та у комбінації з даними про особу винного давати підстави для призначення покарання, нижчого від найнижчої межі санкції статті (частини статті). 
Проте, в оскаржуваному вироку відсутнє обґрунтування передбачених законом умов та підстав застосування ст. 69 КК України, отже судом порушено вимоги ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, а також неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, оскільки суд дійшов до помилкового висновку щодо можливості застосування до обвинуваченої ст. 69 КК України.
Таким чином, вважає, що застосування до ОСОБА_11 ст. 69 КК України не відповідає загальним принципам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, меті покарання, визначеній в ст. 50 КК України, тяжкості злочину, особі обвинуваченої та конкретним обставинам справи, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.

Захисник ОСОБА_9 у запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, вважаючи апеляційну скаргу необґрунтованою, просить відмовити у її задоволенні. 

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_9 на підтримку доводів поданої ним апеляційної скарги та заперечення щодо апеляційної скарги прокурора, обвинуваченої ОСОБА_10 , яка підтримала позицію свого захисника, а також прокурора, який заперечив щодо апеляційної скарги захисника та підтримав апеляційну скаргу прокурора, дослідивши документи, які були додані захисником до апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченої  ОСОБА_10 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 , колегія суддів вважає, що, всупереч тверджень апелянта, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10  у незаконному придбанні та зберіганні особливо небезпечного наркотичного засобу та особливо небезпечної психотропної речовини, з метою збуту, що відповідає юридичній кваліфікації діяння, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались. 

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника  ОСОБА_9 , що Постановою КМУ №3528-ІХ «Про внесення змін до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та необхідна для реалізації закону про легалізацію медичного канабісу», яка набирала чинності 16.08.2024, було виключено канабіс, його смолу, екстракти й настоянки з переліку особливо небезпечних речовин, а тому зазначена кваліфікуюча ознака має бути виключена з обвинувачення, а кримінальне правопорушення перекваліфіковане з ч. 2 ст. 307 на ч. 1 ст. 307 КК України, то слід зазначити наступне.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо державного регулювання обігу рослин роду коноплі (Cannabis) для використання у навчальних цілях, освітній, науковій та науково-технічній діяльності, виробництва наркотичних засобів, психотропних речовин та лікарських засобів з метою розширення доступу пацієнтів до необхідного лікування» № 3528-ІХ від 21 грудня 2023 року внесено зміни до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770, та, зокрема, виключено канабіс, смолу канабісу, екстракти і настойки канабісу зі списку особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено, та включено їх до списку № 1 таблиці II Переліку наркотичних засобів, обіг яких обмежено.

Згідно зі статтею 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

Разом із цим, згідно правових висновків, викладених у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 24.02.2025 року (справа №552/4770/19), зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 24 травня 2024 року № 653 до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770, не є змінами до закону України про кримінальну відповідальність і відповідно до ст. 5 КК України та ст. 58 Конституції України не мають зворотної дії у часі.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_10 незаконно придбала та зберігала за місцем свого мешкання з метою збуту й особливо небезпечну психотропну речовину - плодові тіла грибів, що містять псилоцин, загальною масою 4,4 г, яку 25 жовтня 2022 року в період часу з 21 години 19 хвилин по 21 годину 44 хвилин під час проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченої ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено працівниками поліції.
Тобто предметом незаконних дій ОСОБА_10 була й особливо небезпечна психотропна речовина.

За наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_10 незаконного придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу та особливо небезпечної психотропної речовини, з метою збуту, та правильно кваліфікував її дії за ч. 2 ст. 307 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Щодо посилання захисника  ОСОБА_9 на те, що з моменту фактичного затримання ОСОБА_13 не була забезпечена адвокатом системи безоплатної правничої допомоги, що є порушенням права на захист та перешкодило оцінити правові наслідки надання згоди на застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, та у зв`язку з чим захистом не було звернуто увагу на можливу відсутність мети збуту та те, що стороною обвинувачення не доведена відсутність провокації злочину (оскільки через порушення права на захист такий аргумент не проговорювався захистом), а також не проаналізовано обґрунтованість хімічних експертиз та не замовлені їх рецензії, то вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. 
Вчинене  ОСОБА_10  кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів, а тому участь захисника у даному кримінальному провадженні не є обов`язковою. 
При цьому, як вбачається з наявної у матеріалах провадження розписки про отримання копій обвинувального акта, реєстру матеріалів досудового розслідування,  ОСОБА_10 02.02.2023, отримавши вказані документи та розписавшись за них, не вказала про порушення її права на захист, у зв`язку з незабезпечення її під час досудового розслідування захисником (т. 1 а.п. 16).
Крім того, як слідує із журналу судового засідання від 15.02.2023 та від 23.02.2023 року, під час підготовчого судового засідання та судового розгляду  ОСОБА_10  було вручено пам`ятку про її права та обов`язки та з`ясовано її позицію щодо участі у справі захисника, однак вона вказала, що не бажає мати захисника і буде здійснювати свій захист самостійно (т. 1 а.п. 29, 37-38).

Твердження захисника  ОСОБА_9 про те, що незабезпечення обвинуваченої адвокатом перешкодило оцінити правові наслідки надання згоди на застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, є безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів провадження, вироку суду та журналів судових засідань, обвинувачена  ОСОБА_10 як на досудовому розслідуванні, так і у суді першої інстанції, визнала себе винуватою у пред`явленому їй обвинуваченні, щиро розкаялась, фактичні обставини справи, перелік та масу особливо небезпечного наркотичного засобу та особливо небезпечної психотропної речовини не оспорювала, у зв`язку з чим судом першої інстанції докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались.
До того ж і під час апеляційного розгляду обвинувачена  ОСОБА_10 вину свою визнала та щиро розкаялася у вчиненому.

А тому, такі доводи захисника ОСОБА_9 колегія суддів вважає надуманими та не бере їх до уваги.
Разом із цим, колегія суддів вважає слушними апеляційні доводи прокурора про те, що суд, призначаючи  ОСОБА_10  покарання за ч. 2 ст. 307 КК України безпідставно застосував до неї положення ч. 1 ст. 69 КК України та внаслідок цього призначив їй покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.
За змістом ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Як вбачається з вироку, суд при призначенні обвинуваченій  ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, характер протиправних дій, мету й мотиви, якими вона керувалася, дані про особу обвинуваченої, яка притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, офіційно не працевлаштована, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, має вищу освіту, позитивно характеризується за місцем проживання, щиро кається у вчиненому, зробила для себе відповідні висновки, має на утриманні малолітнього сина, 2020 року народження, хвору матір, а також обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої  ОСОБА_10 , якими суд визнав щире каяття у скоєному і наявність на утриманні малолітньої дитини, та відсутність обтяжуючих покарання обставин, і прийшов до висновку про можливість застосування до призначеного за ч. 2 ст. 307 КК України покарання положень ст. 69 КК України шляхом призначення покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, без застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Однак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції неналежним чином врахував дані про особу обвинуваченої, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини його вчинення та дійшов помилкового висновку про можливість застосування до обвинуваченої положень ст. 69 КК України.
Так, сукупність даних про особу обвинуваченої ОСОБА_10 , які наявні у матеріалах провадження, фактичні обставини вчинення інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення, а саме незаконне придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу та особливо небезпечної психотропної речовини, з метою збуту, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчиненого з огляду на загрозу заподіяння шкоди здоров`ю невизначеного кола осіб внаслідок вживання наркотичних засобів та психотропних речовин, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке є умисним тяжким злочином, наявність лише двох обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої, а саме щирого каяття у скоєному та наявність на утриманні малолітньої дитини, на думку колегії суддів, не дають підстав для застосування до обвинуваченої положень ст. 69 КК України.
При цьому, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції не обґрунтував те, яким чином наявність на утриманні обвинуваченої дитини, яка, до того ж, з нею і не мешкає, а проживає з матір`ю обвинуваченої в м. Дніпро, та щире каяття істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, що призначення обвинуваченій ОСОБА_10 навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим, при цьому знехтувавши тим, що на противагу цим обставинам перебувають умисні систематичні корисні дії обвинуваченої, спрямовані проти здоров`я інших людей, а також те, що затримано ОСОБА_10 на місці скоєння тяжкого кримінального правопорушення з речовими доказами, що  ОСОБА_10 на момент вчинення кримінального правопорушення не працювала, законних джерел доходів не мала та в період здійснення досудового розслідування щодо ОСОБА_10 стосовно її незаконних дій по придбанню та зберіганню нею психотропної речовини у великих розмірах без мети збуту за ч. 2 ст. 309 КК України, за які вона надалі була засуджена вироком Оболонського районного суду м. Києва від 29.11.2022 року, свідомо вчинила новий умисний тяжкий злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин та ще й з метою збуту для особистого збагачення, що свідчить про її підвищену суспільну небезпечність та нехтування загальновизнаними суспільними цінностями, а тому щирість каяття обвинуваченої до скоєного і до свого способу життя в цілому ставиться під сумнів викладеними вище обставинами.
Встановлення лише факту наявності не менше двох пом`якшуючих обставин не може автоматично тягнути застосування ст. 69 КК України (постанова Верховного Суду від 12.04.2023 року у справі № 606/1059/22).

Отже, суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про наявність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а тому у суду першої інстанції не було підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання  ОСОБА_10 .

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення  ОСОБА_10 додаткового покарання за ч. 2 ст. 307 КК України у виді конфіскації майна, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими та слушними.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу.
Санкцією ч. 2 ст. 307 КК України передбачено обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна.
Відповідно до положень ст. 59 КК України, покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості, і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині Кримінального кодексу.
Корисливим тяжким або особливо тяжким злочином може бути визнаний будь-який із злочинів, визначених у частинах 5 чи 6 ст. 12 КК України, якщо його вчинено із корисливих спонукань. Під корисливими спонуканнями слід розуміти бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди.
З формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним, вбачається, що  ОСОБА_10 незаконно придбала та зберігала за місцем свого мешкання особливо небезпечний наркотичний засіб та особливо небезпечну психотропну речовину, з метою подальшого збуту, шляхом пересилання поштових відправлень через спеціалізованого оператора поштового зв`язку ТОВ «Нова пошта», переслідуючи мету отримання незаконного прибутку, однак 25.10.2022 була виявлена працівниками поліції у приміщенні відділення № 67 ТОВ «Нова пошта», де добровільно видала для проведення огляду поштові відправлення, в яких було виявлено та вилученоособливо небезпечний наркотичний засіб. 
Крім того, з показань допитаної у суді першої інстанції обвинуваченої  ОСОБА_10 вбачається, що свою вину вона визнала, погодилася з встановленими фактичними обставинами справи, перелік та масу особливо небезпечного наркотичного засобу та особливо небезпечної психотропної речовини не оспорювала, а також вказала, що кримінальне правопорушення вчинила у зв`язку з тяжким матеріальним становищем з метою заробітку. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що наявність у  ОСОБА_10 корисливого мотиву при кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 307 КК України встановлено як органом досудового розслідування, що знайшло своє відображення у обвинувальному акті, так і судом, який з огляду на позицію учасників судового розгляду визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, та при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, вказав про наявність такого мотиву, однак призначаючи покарання обвинуваченій, врахувавши наявність двох обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття та наявність на утриманні малолітньої дитини, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, дійшов до помилкового висновку про можливість непризначення  ОСОБА_10 додаткового покарання у виді конфіскації майна, яке, відповідно до вимог ст. 59 КК України, підлягало призначенню.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість застосування до обвинуваченої положень ст. 69 КК України та необхідність призначення  ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України в межах санкції вказаної частини статті, а саме у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, окрім житла. Саме таке покарання, на думку колегії суддів, буде сприяти меті покарання, яка визначена ч. 2 ст. 65, ч. 2 ст. 50 КК України, тобто саме це покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень. 
Що стосується доводів захисника  ОСОБА_9  про можливість звільнення обвинуваченої  ОСОБА_10 від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України, то вони не можуть бути взятими до уваги, оскільки обвинуваченій призначається за ч. 2 ст. 307 КК України покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією цієї статті, - шість років, а відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосовано до особи при призначенні покарання у виді позбавлення волі не строк не більше п`яти років.
Аналогічним чином вищевказане стосується і положень ст. 79 КК України, яка не застосовується до вагітних жінок або жінок, які мають дітей віком до семи років, у разі засудження їх до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, а також за корупційні кримінальні правопорушення, кримінальні правопорушення, пов`язані з корупцією.

Крім того, ОСОБА_10 вироком Оболонського районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, до покарання у виді 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, а кримінальне правопорушення за даним вироком обвинувачена вчинила 25.10.2022 року, тобто до постановлення вироку Оболонського районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року.
Згідно положень ч. 4 ст. 70 КПК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Відповідно до висновку щодо застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України, сформованого у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2021 року (справа № 760/26543/17), якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку.
У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно.
У разі встановлення судом, що кримінальні правопорушення за новим вироком були вчиненні особою до постановлення декількох попередніх вироків, за які особа засуджена до покарань, що належить відбувати реально, остаточне покарання призначається на підставі ч. 4 ст. 70 КК за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених особі покарань за новим вироком та попередніми вироками.

А відтак, вирок Оболонського районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року, яким ОСОБА_10 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, підлягає самостійному виконанню.
З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції при призначенні обвинуваченій покарання, вирок суду в частині призначеного обвинуваченій покарання підлягає скасуванню та, відповідно до вимог ст.ст. 413, 420 КПК України, є підставою для ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції в цій частині.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника  ОСОБА_9 не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу прокурора у провадженні слід задовольнити. 

Також, як слідує з вироку, суд першої інстанції ухвалив строк відбування покарання  ОСОБА_10 відраховувати з моменту її фактичного затримання в порядку виконання вироку суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.12.2023 року апеляційні скарги прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_18 та захисника ОСОБА_9 залишено без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 13 квітня 2023 року щодо ОСОБА_11 - без змін.

Між тим, з матеріалів провадження вбачається, що на час винесення постанови Верховного Суду від 22.07.2024 року, якою скасовано ухвалу Київського апеляційного суду від 05.12.2023 року щодо ОСОБА_13 і призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції, обвинувачена ОСОБА_10 вже утримувалась під вартою у даному провадженні та їй було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 19.09.2024 року.

Надалі, ухвалою Київського апеляційного суду від 18.09.2024 року постановлено продовжити обвинуваченій  ОСОБА_11  запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком Деснянського районного суду м. Києва від 13 квітня 2023 року законної сили, або ухвалення іншого рішення судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду, та утримувати  ОСОБА_11  під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

За відсутності у матеріалах провадження даних щодо часу затримання ОСОБА_10 на виконання вироку Деснянського районного суду м. Києва від 13 квітня 2023 року, апеляційний суд позбавлений можливості вирішити питання зарахування їй строку попереднього ув`язнення у строк покарання, а тому воно підлягає вирішенню в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України, при якому підлягає врахуванню: строк попереднього ув`язнення ОСОБА_10 , згідно протоколу затримання, з 25.10.2022 року по 28.10.2022 року; строк запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту за період часу з 28.10.2022 по 23.12.2022 включно, з розрахунку 3 дні цілодобового домашнього арешту за 1 день позбавлення волі, та час тримання ОСОБА_10 під вартою на виконання вироку Деснянського районного суду м. Києва від 13 квітня 2023 року (після набрання ним законної сили відповідно до ухвали Київського апеляційного суду від 05.12.2023 року, і до постановлення вироку Київського апеляційного суду від 01.07.2026 року).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

з а с у д и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у провадженні задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 13 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_10 скасувати в частині призначеного покарання. 

Призначити  ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 307 КК України покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна, окрім житла.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року, яким ОСОБА_10 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, виконувати самостійно.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок Київського апеляційного суду може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженою в той же строк з дня отримання його копії.

Судді:

___________________ _____________________ ___________________ 
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3