П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/26686/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Леміщак Д.М.
Суддя-доповідач - Слободонюк М.В. 
14 вересня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Слободонюка М.В. 
суддів: Кузьмишина В.М.  Канигіної Т.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, 
В С Т А Н О В И В : 
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування окремих пунктів назазів.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 11 травня 2026 року позов задоволено.
Зокрема, визнано протиправним та скасовано пункт 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2025 № 4761, в частині внесення зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.10.2025 № 6727 “Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану за вересень 2025 року” шляхом виключення ОСОБА_1 із додатку 2, згідно з яким виплачується додаткова винагорода у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань, військовослужбовців, які не обіймають (тимчасово виконують) посади, визначені штатом у складі командування і штабу військової частини (зведеного підрозділу), та включення ОСОБА_1 до додатку 1, згідно з яким виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних завдань).
Визнано протиправним та скасовано пункт 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2025 № 4761 в частині утримання з ОСОБА_1 зайво сплаченої додаткової винагороди.
Не погодившись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Апелянт зазначає, що позивач не обіймав посаду, визначену штатом у складі командування і штабу військової частини, а тому не мав права на додаткову винагороду в розмірі 50 000 грн. На переконання відповідача, суд першої інстанції неправильно витлумачив поняття «штаб військової частини (зведеного підрозділу)», не врахував висновки проведеної перевірки та безпідставно визнав оскаржуваний наказ протиправним.
Відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходило.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість судового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач з 19.06.2024 та на день звернення до суду проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді оператора відділення комунікації. Вказане підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 19.06.2024 № 196.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2024 № 4856/ДСК сформовано штаб, який здійснює оперативне (бойове) управління підрозділами (в тому числі приданими), що ведуть воєнні (бойові) дії, організувавши систему пунктів управління.
Позивач протягом 12 днів у вересні 2025 року був залучений до виконання бойових (спеціальних) завдань у складі штабу військової частини НОМЕР_1 , який здійснює оперативне (бойове) управління підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони.
За цей період позивачу було нараховано та виплачено додаткову винагороду з розрахунку 50000 грн пропорційно дням участі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 та наказу Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018.
Надалі, проведеною відповідачем службовою перевіркою встановлено, що нарахування відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 05.10.2025 № 6727 додаткової винагороди із розрахунку 50000,00 грн (пропорційно дням, зазначеним в наказі) військовослужбовцям в/ч НОМЕР_1 , які не обіймали (тимчасово не виконували) посади визначені штатом у складі командування та штабу військової частини, не відповідає роз`ясненню Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 14.11.2023 № 220/13/7643.
В акті перевірки вказано, що система пунктів управління військової частини НОМЕР_1 , що за текстом наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2024 № 4856/ДСК отримала назву "штаб", що здійснює оперативне (бойове) управління” не є штабом військової частини, а залучені до складу цієї системи пунктів управління військової частини військовослужбовці, які не займають штатні посади у командуванні та штабі військової частини, не мають права отримувати додаткову винагороду із розрахунку 50000 грн на місяць.
За результатами службової перевірки винесено наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2025 № 4761, пунктом 2 якого внесено зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.10.2025 № 6727 "Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану за вересень 2025 року", а саме визначено:
- виключити із Додатку 2, згідно з яким виплачується додаткова винагорода у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань, військовослужбовців, які не обіймають (тимчасово виконують) посади, визначені штатом у складі командування і штабу військової частини (зведеного підрозділу), відповідно до додатку 1 до цього наказу (в тому числі молодшого сержанта ОСОБА_1 );
- включити позивача до Додатку 1, згідно з яким виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних завдань), відповідно до додатку 1 до цього наказу.
Пунктом 3 наказу від 15.11.2025 № 4761 визначено утримати (повернути) зайво сплачену додаткову винагороду з військовослужбовців відповідно до додатку 1 до цього наказу. До додатку 1 до наказу від 15.11.2025 № 4761 включено молодшого сержанта ОСОБА_1 , якому у жовтні 2025 року було виплачено додаткову винагороду у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних завдань) замість додаткової винагороди у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних завдань) за періоди: 03.09.2025; з 05.09.2025 по 06.09.2025; 08.09.2025; 13.09.2025; 16.09.2025; з 19.09.2025 по 20.09.2025; 24.09.2025; з 26.09.2025 по 27.09.2025 та 29.09.2025.
Вважаючи наказ відповідача від 15.11.2025 № 4761 у частині позбавлення позивача права на отримання додаткової винагороди за вересень 2025 року в розрахунку 50000,00 грн на місяць, останній звернувся за захистом своїх прав до суду.
Приймаючи оскаржуване судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у вересні 2025 року виконував бойові (спеціальні) завдання у складі штабу військової частини, який здійснював оперативне (бойове) управління підрозділами, що ведуть бойові дії, а його безпосередня участь у таких завданнях підтверджена належними доказами. Суд зазначив, що право на додаткову винагороду в розмірі 50000 грн не поставлено в залежність від зайняття військовослужбовцем штатної посади у складі командування чи штабу військової частини. Сформований наказом командира штаб за своїми функціями відповідає поняттю штабу зведеного підрозділу, тому позивач правомірно був включений до осіб, яким виплачується зазначена винагорода.
Додатково суд першої інстанції зазначив, що лист-роз`яснення Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, на який посилається відповідач, не є нормативно-правовим актом та не міг бути підставою для зменшення її розміру. Оскільки виплата додаткової винагороди була здійснена правомірно, підстави для утримання з позивача коштів як надмірно виплачених також були відсутні.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
У відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Так, статтею 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною 2 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до частини 4 статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 “Про введення воєнного стану в Україні” та № 69 “Про загальну мобілізацію” Кабінетом Міністрів України прийнято постанову “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” № 168 від 28.02.2022 (далі - Постанова № 168).
Абзацом третім пункту 1-1 Постанови № 168 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що на період воєнного стану військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), виплачується додаткова винагорода у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань відповідно до умов, визначених Міністерством оборони.
Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України.
Наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 44, який застосовується з 01.02.2023, доповнено Порядок № 260 розділом XXXIV “Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану”.
Згідно з пунктом 1 розділу XXXIV Порядку № 260 управління (штаб) угруповання військ (сил) тимчасово утворений рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України орган військового управління, призначений для виконання функцій з управління військами (силами) в ході відсічі повномасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України, у тому числі управління (штаб) оперативно-стратегічного, оперативного, оперативно-тактичного угруповання військ (сил), тактичної групи.
За змістом пункту 2 розділу XXXIV Порядку № 260 (в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з Постановою № 168 виплачується в таких розмірах:
100000 гривень тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах): під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у тому числі тим, що визначені в абзаці чотирнадцятому цього пункту); у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника; із здійснення польотів в повітряному просторі областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії; з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії, підрозділу (засобу) протиповітряної оборони; на території противника (у тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях); з вогневого ураження повітряних, морських цілей противника; з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту; кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування); у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів (медичних підрозділів підсилення); з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
50000 гривень військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах).
Перелік цих органів військового управління (управлінь (штабів) угруповань військ (сил)) затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України;
30000 гривень військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань): з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави; з управління угрупованнями військ (сил) у складі розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України; з управління підпорядкованими силами та засобами відповідно до завдань, які покладаються на Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту, у складі розгорнутих пунктів управління Державної спеціальної служби транспорту; у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії; з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій; у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України; із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій; з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури - військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту).
Райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України (пункт 3 розділу XXXIV Порядку № 260).
Відповідно до пункту 4 розділу XXXIV Порядку № 260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
- бойовий наказ (бойове розпорядження);
- журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених до військових частин (установ, організацій) військовослужбовців (далі відряджені військовослужбовці) у бойових діях або заходах командири військової частини (установи, організації), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець, повідомляють органи військового управління, військові частини (установи, організації) за місцем штатної служби військовослужбовців (пункт 6 розділу XXXIV Порядку № 260).
Перелік органів військового управління (штабів угруповання військ (сил)), включених до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, що мають право підтверджувати безпосередню участь у бойових діях або заходах відряджених до цих органів військовослужбовців, затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України (абзац перший пункту 7 розділу XXXIV Порядку № 260).
Командувачами (командирами) угруповань військ (сил), тактичних груп, командирами військових частин (у тому числі резерву, установ, організацій), до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляються органи військового управління, військові частини (установи, організації) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, а також виконання завдання у складі управління (штабу) угруповання військ (сил), тактичної групи (затверджених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України), угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління за минулий місяць (абзац перший пункту 8 розділу XXXIV Порядку № 260).
Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин (пункту 9 розділу XXXIV Порядку № 260).
Аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку про те, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно, виплачується додаткова винагорода згідно з Постановою № 168 у розмірі до 50000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Однак безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених дій або заходів повинна бути підтверджена, зокрема, такими документами: бойовим наказом (бойовим розпорядженням); журналом бойових дій; рапортом командира підрозділу (групи) про участь військовослужбовця у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Судом встановлено, що у вересні 2025 року позивач виконував бойові (спеціальні) завдання на основному командному пункті військової частини НОМЕР_1 у складі створеного наказом від 01.12.2024 № 4856/ДСК штабу військової частини (зведеного підрозділу), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони до батальйону включно у період з 03.09.2025; з 05.09.2025 по 06.09.2025; 08.09.2025; 13.09.2025; 16.09.2025; з 19.09.2025 по 20.09.2025; 24.09.2025; з 26.09.2025 по 27.09.2025 та 29.09.2025.
Безпосередня участь ОСОБА_1 у виконанні бойових (спеціальних) завдань у цей період підтверджена бойовими розпорядженнями командира військової частини, журналом бойових дій та рапортом начальника штабу заступника командира військової частини про участь у виконанні бойових (спеціальних) завдань. Крім того, навіть сам відповідач в межах службової перевірки підтвердив належність та правильність оформлення таких документів.
Натомість, такої умови для виплати спірної винагороди як обіймати (тимчасово виконувати) зазначеними військовослужбовцями посади, визначені штатом у складі штабу військової частини, не передбачено ні Постановою № 168, ні Порядком № 260.
Суд також враховує, що Постанова № 168 та Порядок № 260 поширюються на виконання бойових (спеціальних) завдань у складі "штабу... зведеного підрозділу". При цьому як вже наголошувалося вище, наказом від 01.12.2024 № 4856/ДСК сформовано штаб, який здійснює управління підрозділами "в тому числі приданими", що є класичною ознакою зведеного підрозділу, до складу якого включаються військовослужбовці з різних підрозділів та служб, які не обіймають штатних посад в основному штабі. Розширювальне тлумачення відповідачем поняття "штаб" з одночасним звуженням кола осіб, які мають право на виплату, є внутрішньо суперечливим і не відповідає змісту нормативно-правових актів.
Необхідно підкреслити, що цей спір фактично виник саме в частині тлумачення змісту категорії "штаб" військової частини, що діє на постійній основі або ж як штаб не лише в такому розумінні. У цьому контексті суд зауважує, що в Постанові № 168 та Порядку № 260 згадано "штаб військової частини, який здійснює оперативне (бойове) управління …". Відповідач в свою чергу вищевказаний штаб назвав буквально "штаб військової частини, який здійснює оперативне (бойове) управління", тобто фактично повторив формулювання з нормативно-правових актів.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідно до пункту 3.2.1.2 Тимчасового Бойового Статуту механізованих військ Сухопутних військ Збройних Сил України штаб (координаційний штаб) визначається як основний орган управління повсякденною діяльністю підрозділів у мирний час та управління ними в бойовій обстановці. При цьому статут прямо передбачає, що для роботи органів управління, розміщення службових осіб і забезпечення їх службової діяльності розгортаються пункти управління. Тобто наявність пунктів управління є невід`ємною ознакою функціонування штабу.
Згідно з пунктом 2.3.2 Доктрини "Пункти управління (командні пункти) та організація роботи на них", затвердженої Головнокомандувачем Збройних Сил України 23.08.2024, до структури основного командного пункту бригади входять командування та основні підрозділи - секції і відділення, у тому числі відділення зв`язку та інформаційних систем, а також "інші підрозділи за рішенням командира".
Позивач проходить службу на посаді оператора відділення комунікації, яке відповідно до наказу від 01.12.2024 № 4856/ДСК включено до складу ОКП у вигляді секції комунікацій.
Отже, колегія суддів доходить висновку, що залучення позивача до складу штабу, який здійснює оперативне (бойове) управління, відбулося відповідно до вимог Бойового Статуту та Доктрини, а сам штаб за своєю функціональною ознакою є штабом військової частини (зведеного підрозділу) у значенні Постанови № 168 та Порядку № 260.
Щодо посилань апелянта на лист-роз`яснення Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 14.11.2023 № 220/13/7643 як на підставу для зменшення позивачу розміру додаткової винагороди, колегія суддів зазначає таке.
Підстави, умови та порядок виплати військовослужбовцям додаткової винагороди на період дії воєнного стану визначені постановою Кабінету Міністрів України № 168 та Порядком № 260. Саме ці нормативно-правові акти є обов`язковими для застосування відповідачем під час вирішення питання про нарахування та виплату грошового забезпечення.
Водночас ані Постанова № 168, ані Порядок № 260 не містять такої умови для виплати додаткової винагороди у розмірі 50000 грн, як обіймання чи тимчасове виконання військовослужбовцем штатної посади у складі командування або штабу військової частини. Визначальним є фактичне виконання військовослужбовцем бойових (спеціальних) завдань у складі штабу військової частини (зведеного підрозділу), що здійснює оперативне (бойове) управління відповідними підрозділами, та підтвердження такої участі належними документами.
Отже, висновок, викладений у листі Департаменту, про необхідність обіймання військовослужбовцем штатної посади у складі командування чи штабу військової частини фактично встановлює додаткове обмеження, якого не передбачено актами вищої юридичної сили. Застосування такого підходу призводить до безпідставного звуження права військовослужбовців на отримання додаткової винагороди за умови дотримання ними вимог, установлених Постановою № 168 та Порядком № 260.
Колегія суддів також враховує, що листи міністерств та інших органів державної влади не є нормативно-правовими актами, не встановлюють нових правових норм і не можуть змінювати чи доповнювати положення законодавства. Вони мають інформаційний та роз`яснювальний характер, є службовою кореспонденцією і не можуть бути самостійною правовою підставою для обмеження грошового забезпечення військовослужбовця. Такий підхід узгоджується, зокрема, з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18.07.2019 у справі № 826/2426/16.
Більше того, Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України у листі від 15.07.2025 № 220/13/22856 сам зазначив, що листи Департаменту мають виключно інформаційний і рекомендаційний характер, не є нормативно-правовими актами та не встановлюють нових правових норм. Тому покладення відповідачем листа від 14.11.2023 № 220/13/7643 в основу оскаржуваного наказу суперечить як правовій природі такого документа, так і позиції органу, який його видав.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що відповідач не довів правомірності виключення позивача з переліку військовослужбовців, яким виплачується додаткова винагорода у розмірі 50000 грн.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині правомірності пункту 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2025 № 4761 колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 127 Кодексу законів про працю України (у системному зв`язку зі статтею 9 Закону № 2011-XII, яка гарантує виплату грошового забезпечення у встановлених розмірах) утримання із заробітної плати (грошового забезпечення) може здійснюватися лише у випадках, прямо передбачених законом. У той же час ні Постанова № 168, ні Порядок № 260 не містять правових підстав для утримання командиром військової частини виплаченої додаткової винагороди в односторонньому порядку шляхом видання наказу, якщо сама виплата здійснювалась на законних підставах.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскільки за результатами розгляду справи недоведено неправомірність набуття позивачем права на додаткову винагороду у розмірі до 50000,00 гривень в розрахунку на місяць за вересень 2025 року, тому підстави вважати зазначені кошти надмірно виплаченими відсутні. У зв`язку із чим пункт 3 оскаржуваного наказу у відповідній частині, належить скасувати.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з правовою оцінкою суду першої інстанції та не містять нових обставин, які б спростовували його висновки.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права, у зв`язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення не встановлено.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 11 травня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий | | | Слободонюк М.В.
Судді | | | Кузьмишин В.М.    Канигіна Т.С.