ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 920/1061/23(920/800/25) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Васьковський О.В. - головуючий, Огороднік К.М., Погребняк В.Я., 

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2025
та рішення Господарського суду Сумської області від 04.08.2025
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт"
до ОСОБА_1 
про стягнення 154 190,53 грн

ВСТАНОВИВ:
Стислий зміст заявлених вимог
1. Ухвалою Господарського суду Сумської області від 05.10.2023 відкрито провадження у справі №920/1061/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт".
2. У межах зазначеної справи Товариство з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" (далі - ТОВ "ШК "Харківенергоремонт", позивач) звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 (далі - відповідачі) 154190,53 грн заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 31.03.2025, з яких: 123358,96 грн основний борг, 24077,22 грн інфляційні втрати та 6754,35 грн 3% річних.
3. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що заборгованість виникла внаслідок неналежного виконання відповідачами своїх договірних зобов`язань перед позивачем щодо здійснення повної та своєчасної оплати наданих послуг з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року по березень 2025 року включно, що підтверджується розрахунками заборгованості за використану теплову енергію за вказаний період, актами приймання теплоносія та актами перевірки роботи системи опалення, засвідчені підписами представників позивача та споживача, показаннями теплового лічильника. 
4.  ОСОБА_1 у відзиві позов не визнав, зазначаючи про те, що: позивачем неправомірно застосована формула 26 розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315; приміщення має окремий вхід, місцями загального користування власник не користується; теплова енергія, яка надійшла до будинку по АДРЕСА_1 , за період з 2021 - 2025 роки, розподілена між приміщеннями будинку, які підключені до центральної системи опалення, відповідачу ця кількість теплової енергії не була розподілена, оскільки приміщення не приєднано до системи центрального опалення; позивачем долучені акти складені без участі власника та за участю інших осіб російською мовою та підписані особами, які не працювали або не мають повноважень в організації балансоутримувача будинку; відсутні відомості про звернення до відповідача з вимогою про надання доступу до приміщення для обстеження інженерних систем приміщення; позивачем не дотримано досудовий порядок врегулювання спору; з 05.07.2022 Шосткинська громада віднесена до території можливих бойових дій, тому діє заборона на стягнення штрафів, пені, інфляційних втрат, річних та заборгованості за отримані послуги по дату припинення можливих бойових дій.

Стислий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції
5. Рішенням Господарського суду Господарського суду Сумської області від 04.08.2025, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2025, позов задоволено повністю, присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ШК "Харківенергоремонт" 123358,96 грн заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 31.01.2025, 24077,22 грн інфляційних втрат, 6754, 35 грн 3% річних та 2422,40 грн судового збору.
6. Судові рішення мотивовані тим, що: обсяги спожитої споживачем послуги за відповідний період обліковувались встановленим в будинку № АДРЕСА_1 лічильником, зауважень щодо правильності роботи якого від відповідача не надходило; позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачами своїх зобов`язань з оплати отриманих послуг з постачання теплової енергії за спірний період; недотримання процедури досудового врегулювання спору, передбаченої законом, іншими нормативно-правовими актами чи договором, не позбавляє суб`єкта господарювання права на звернення до суду за вирішенням господарської спору, а суд відповідно не має права відмовити у вирішенні такого спору, посилаючись на недотримання процедури його досудового врегулювання; дія заборони на стягнення штрафів, пені, інфляційних втрат, річних та заборгованості розповсюджується на категорію споживачів "населення", тоді як належне відповідачу приміщення є нежитловим і не підпадає під вказану категорію. 
7. Суди вказали, що оскільки належне відповідачеві нежитлове приміщення є частиною багатоквартирного будинку, позивач правомірно здійснював нарахування відповідачу за спожиту теплову енергію на загальнобудинкові потреби відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315 (далі - Методика розподілу № 315).

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
8.  ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2025 та рішення Господарського суду Сумської області від 04.08.2025 у цій справі, ухвалити нове рішення про відмову у позові.
9. Скаржник вважає, що судами попередніх інстанції порушено норми процесуального права, зокрема, статті 13, 74, 79, 80, 269 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України, не дотримано принципу змагальності сторін, не з`ясовано обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору у цій справі, та не прийнято до уваги доводи відповідача про те, що нарахування відповідно до Методики № 315 проводилось з 01.11.2021 на підставі змін, прийнятих 28.12.2021, тоді як ці зміни почали застосовуватись лише з 01.01.2022, яка не з 01.11.2021. 

Доводи інших учасників справи
10. Відзиви на касаційну скаргу не надійшли, що відповідно до частини третьої статті 295 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
11. У провадженні Господарського суду Сумської області перебуває справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" (далі - ТОВ ШП "Харківенергоремонт").
12. З 15.10.2006 ТОВ "ШП "Харківенергоремонт" забезпечує тепловою енергією на опалення підприємства, установи, організації та населення м. Шостки і визнане надавачем послуг з теплопостачання (постачання теплової енергії) згідно з рішенням Виконавчого комітету Шосткинської міської ради № 226 від 28.07.2006.
13. Предметом господарської діяльності позивача є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення, підприємств, установ та організації міста Шостка. 
14. Позивач забезпечує тепловою енергією на опалення зокрема і багатоквартирний будинок АДРЕСА_1.
15. У зазначеному багатоквартирному будинку провадив підприємницьку діяльність фізична особа ОСОБА_1, який є власником нежитлового приміщення, загальною площею 328,1 кв.м, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
16. Відповідач є власником нежитлового приміщення № 66, 67, загальною площею 328,1 кв.м вбудовано-прибудованого приміщення, що утворилось у результаті будівництва прибудови до частини вбудованого нежитлового приміщення по АДРЕСА_1, яке займає частину першого поверху вказаного житлового багатоквартирного будинку;
17. Згідно з Актами ТОВ "ШП "Харківенергоремонт" приймання теплоносія на опалювальний об`єкт по АДРЕСА_1, теплопостачальною організацією було подано 23.10.2021, 31.10.2022, 27.10.2023 та 23.10.2024, а споживачем прийнято теплоносій на тепловому вузлі будівлі по АДРЕСА_1.
18. До матеріалів справи надано також Акти перевірки роботи системи опалення після подачі теплоносія за опалювальний сезон 2021-2022 років, 2022-2023 років, 2023-2024 років, 2024-2025 років, згідно зі змістом яких було перевірено, зокрема, систему опалення за адресою: АДРЕСА_1. 
19. У справі наявні копії показань теплового лічильника житлового будинку по АДРЕСА_1 у м. Шостка.
20. Позивач надав послугу з постачання теплової енергії відповідачу за період з 01.11.2021 по 31.03.2025 включно, що підтверджується розрахунками заборгованості за використану теплову енергію за вказаний період, рішеннями голови Шосткинської міської ради про початок та закінчення опалювальних сезонів: протокол № 22 міської комісії з питань техногенного-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 01.10.2021 про початок опалювального сезону 04.10.2021; рішення виконкому від 07.04.2022 № 88 про закінчення опалювального сезону 11.04.2022; рішення виконкому від 27.10.2022 № 306 про початок опалювального сезону 28.10.2022; рішення виконкому від 29.03.2023 № 104 про закінчення опалювального сезону 31.03.2023; рішення виконкому від 18.10.2023 № 312 про початок опалювального сезону 19.10.2023; рішення виконкому від 27.03.2024 № 97 про закінчення опалювального сезону 31.03.2024; рішення виконкому від 22.10.2024 № 318 про початок опалювального сезону 22.10.2024; рішення виконкому від 10.04.2025 № 115 про закінчення опалювального сезону 11.04.2025. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
21. Предметом касаційного перегляду є ухвалені судами попередніх інстанцій рішення за наслідком вирішення в межах справи про банкрутство спору за позовом про стягнення на користь позивача (боржника в справі про банкрутство) заборгованості за послуги з постачання теплової енергії.
22. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що згідно зі статтею 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
23. Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі з договорів та інших правочинів.
24. За загальним правилом, встановленим статтею 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
25. Водночас статтею 634 ЦК України передбачено договір приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
26. Зокрема, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами (стаття 714 Цивільного кодексу України).
27. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, врегульовано Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг, зокрема, постачання теплової енергії (стаття 2). Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 на підставі Закону України "Про житлово-комунальні послуги" затверджено Правила, які підлягають застосуванню з урахуванням змін і доповнень у відповідній редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
28. Відповідно до положень статті 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин.
29. В частині п`ятій статті 13 зазначеного Закону передбачено, що в разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
30. Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін / тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.
31. Згідно з частиною третьою статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" якість комунальної послуги повинна відповідати вимогам, встановленим цим Законом, іншими актами законодавства та договором. Обов`язок забезпечення відповідності якості комунальної послуги встановленим вимогам покладається на виконавця такої послуги.
32. Положення наведеної норми кореспондуються з частиною другою статті 21 зазначеного Закону, згідно з якою виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації.
33. Виконавець комунальної послуги або управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний самостійно здійснити перерахунок вартості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком за весь період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості, а також сплатити споживачу неустойку (штраф, пеню) у порядку та розмірі, визначених законодавством або договором (частина друга статті 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
34. Розділом VIII Методики розподілу № 315 встановлено вимоги, зокрема, щодо забезпечення нормативної температури повітря в опалюваному приміщенні та передбачено зменшення розподіленого обсягу теплової енергії для приміщень, не оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії, у разі наявності обґрунтованих претензій щодо якості наданої послуги у зв`язку з недоліками, які виникли не з вини чи не завдяки зловживанню власника приміщення.
35. Водночас, обов`язок щодо забезпечення готовності до надання комунальних послуг внутрішньобудинкових систем, що знаходяться в житловому будинку (у тому числі багатоквартирному) і призначені для надання комунальних послуг, покладається на власника такого будинку (співвласників багатоквартирного будинку), якщо цей обов`язок не покладено ним (ними) на управителя чи іншу особу відповідно до закону або договору (частина четверта статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
36. Відповідно до пункту 15 Правил обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання здійснюється відповідно до Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Мінрегіону №219 від 15.08.2018 (далі - Порядок). Виконавець здійснює обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за умови укладення із споживачем індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем.
37. Обслуговування систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води в межах житлового (нежитлового) приміщення від точки приєднання здійснюється його власником (співвласниками) (пункт 5 Порядку).
38. Зокрема, споживач зобов`язаний забезпечити своєчасну підготовку об`єктів, що перебувають у його власності (користуванні), до експлуатації в осінньо-зимовий період; своєчасно вживати заходів для усунення пов`язаних з отриманням послуги виявлених неполадок, що виникли з його вини (пункт 44 Правил).
39. Виконавець комунальної послуги не несе відповідальності за її ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості, якщо доведе, що в точці обліку такої послуги (в разі укладення індивідуального договору - на межі внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку та інженерно-технічних систем приміщення споживача) її якість відповідала вимогам, встановленим цим Законом, іншими актами законодавства і договором (частина третя статті 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
40. Згідно з пунктом 7 Правил визначення кількості та якості послуги здійснюється відповідно до умов договору, за показаннями вузла комерційного обліку теплової енергії та іншими засобами вимірювальної техніки - для колективного договору, договору з колективним споживачем, договору з власником (користувачем) будівлі, індивідуального договору (підпункт 1); з урахуванням показань вузла (вузлів) розподільного обліку / приладів-розподілювачів теплової енергії (у разі їх наявності) або дотриманням нормативної температури повітря у приміщеннях (для приміщень, не оснащених вузлами розподільного обліку/приладами-розподілювачами теплової енергії) - для індивідуального договору з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем (підпункт 2).
41. У багатоквартирних будинках, у яких на день набрання чинності Законом України "Про житлово-комунальні послуги" не менш як половина квартир та нежитлових приміщень була відокремлена (відключена) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, власники квартир та нежитлових приміщень, приєднаних до таких мереж, не зобов`язані, але мають право в установленому Мінрегіоном порядку відокремити (відключити) від них свою квартиру чи нежитлове приміщення та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні.
42. Відокремлення (відключення) квартир та нежитлових приміщень від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води без дотримання встановленого Мінрегіоном порядку не допускається. 
43. У підпункті 12 пункту 42 Правил також закріплено право споживача відключитися від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Мінрегіону №169 від 26.07.2019.
44. Відповідно до положень пункту 14 Правил відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) здійснюється за рішенням співвласників багатоквартирного будинку у порядку, встановленому Мінрегіоном. Рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку визначається система подальшого забезпечення такого будинку теплопостачанням з дотриманням вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Рішення співвласників багатоквартирного будинку приймається відповідно до вимог Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".
45. Водночас відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу. Положення наведеної норми також кореспондуються з пунктом 38, підпунктом 12 пункту 42, підпунктом 13 пункту 45 Правил.
46. Плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства (пункт 31 Правил).
47. Комерційний облік комунальних послуг з постачання, зокрема, теплової енергії здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства (частина перша статті 17 зазначеного Закону).
48. Розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку / приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу (пункт 24 Правил).
49. За змістом зазначеного пункту Правил, зокрема, обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється в порядку, встановленому статтею 10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", між споживачами, у тому числі тими, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.
50. Між тим, якщо проектом на будівлю/будинок було передбачено встановлення приладів опалення у місцях загального користування та допоміжних приміщеннях, але вони були демонтовані, то для забезпечення нормативної температури у цих приміщеннях такі прилади опалення повинні бути відновлені виконавцем послуг з управління багатоквартирним будинком. Подібні за змістом положення також закріплено у пунктах 11, 12 Методики розподілу.
51. Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі / будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення врегульовано розділом IV Методики розподілу згідно з наведеними в ній формулами, які застосовуються залежно від конкретних обставин, зокрема, наявності / відсутності проекту на будівлю / будинок, результатів енергоаудиту, даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах тощо.
52. Зокрема, в разі відсутності проекту на будівлю / будинок та результатів енергоаудиту, для визначення обсягу теплової енергії, витраченого на загальнобудинкові потреби опалення, враховується загальна площа місць загального користування та допоміжних приміщень незалежно від наявності опалювальних приладів. У разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ місць загального користування та допоміжних приміщень тощо, зазначений обсяг теплової енергії може бути визначений спрощено: як відповідна частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі / будинку, розмір якої залежить від поверховості будівлі / будинку. Визначений таким чином обсяг теплоенергії повинен бути додатково скорегований з урахуванням площі приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі / будинку (пункти 7, 8, 9 розділу IV Методики розподілу). 
53. У абз. 2 пункту 3 Методики розподілу № 315 закріплено, що розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.
54. Отже, у правовідносинах щодо відшкодування власником квартири, нежитлового приміщення, відключених від системи централізованого опалення, частини обсягу теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби опалення, відсутність проєктної документації на будинок або окремих відомостей щодо площ місць загального користування, сама по собі не виключає застосування передбаченого Методикою розподілу № 315 способу визначення відповідного обсягу теплової енергії, зокрема спрощеного способу, якщо для цього наявні передбачені вказаною Методикою умови. 
55. При цьому правильність застосування такого способу та використаних у розрахунку показників підлягає перевірці судом з урахуванням усіх наданих сторонами доказів і стандарту доказування, визначеного процесуальним законом (подібні за змістом висновки наведені у постанові Верховного Суду від 25.05.2026 у справі №920/1061/23(920/399/25), які підлягають врахуванню у цій справі з огляду на положення частини четвертої статті 300 ГПК України).
56. У цій справі суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що належне відповідачу нежитлове приміщення є частиною будинку, співвласники якого не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги з теплопостачання, тому індивідуальний договір про надання зазначеної комунальної послуги між відповідачем і позивачем є укладеним з 01.11.2021 у силу вимог частини п`ятої статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
57. Предметом вказаного договору є надання виконавцем споживачу послуги з постачання теплової енергії, обсяг якої визначається, зокрема, як частина обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення
58. За умовами підпункту 11 пункту 40 договору передбачено право споживача відключитися від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) відповідно до встановленої процедури, при цьому, це право не звільняє споживача від зобов`язання відшкодувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, що в свою чергу, корелюється з обов`язком споживача за пп.11 п. 41 договору.
59. Відповідно до пункту 11 Договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу № 315.
60. Обсяги спожитої мешканцями послуги за відповідний період обліковувались встановленими будинку АДРЕСА_1 лічильником. Зауважень щодо правильності роботи зазначеного лічильнику обліку теплової енергії матеріали справи не містять.
61. Також суди встановили, що належне відповідачу нежитлове приміщення відключене від системи централізованого опалення багатоквартирного будинку. Обставини здійснення такого відключення в порядку, встановленому Мінрегіоном, або без його дотримання не були предметом дослідження в цій справі, адже згідно з встановленими обставинами спірна заборгованість нарахована позивачем саме за теплову енергію, яка була спожита в місцях загального користування і допоміжних приміщеннях, а також для функціонування внутрішньобудинкових систем. 
62. Водночас обов`язок власника нежитлового приміщення, відокремленим від мереж централізованого теплопостачання, відшкодовувати витрати за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення чітко і послідовно закріплено в низці положень Правил і Методики розподілу.
63. З урахуванням наведеного суди попередніх інстанцій зазначили про те, що відсутність у належному відповідачу нежитловому приміщенні підключення централізованого опалення та наявність окремого входу самі по собі не можуть бути підставами для звільнення від обов`язку оплати вартості теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі.
64. Крім того, суди погодилися з правильністю здійснених позивачем розрахунків (формула № 26 Методики розподілу № 315), врахувавши відсутність у позивача даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах по будинку № АДРЕСА_1, у зв`язку з чим позивач нараховував відповідачу витрати за спожиту теплову енергію на загальнобудинкові потреби відповідно до пунктів 8, 9 Розділу ІV Методики розподілу № 315.
65. Разом з цим, суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки з наведенням відповідних мотивів в оскаржуваних у цій справі судових рішеннях щодо доводів відповідача про застосування позивачем при здійсненні відповідних нарахувань за спожиту теплову енергію редакцій Методики розподілу № 315 без урахування дати набуття ними чинності, зокрема, проведення нарахування платежів з 01.11.2021 на підставі змін, прийнятих 28.12.2021, які підлягали застосуванню з 01.01.2022.
66. Ухвалені судами попередніх інстанцій рішення містить загальні висновки про надання позивачем послуг з постачання теплової енергії у спірний період, що серед іншого підтверджується розрахунками заборгованості. Водночас оцінка аргументів відповідача у контексті невідповідності здійснених позивачем нарахувань як арифметично, так і наданим позивачем доказам судами не здійснена.
67. Судами не досліджено надані відповідачем до відзиву технічні паспорти приміщень № 66, № 67 в будинку АДРЕСА_1 та не надано оцінку доводам відповідача з посиланням на вказані документи.
68. Вказуючи про виконання позивачем умов Договору в частині надання відповідних послуг та відсутність адресованих ТОВ "ШП "Харківенергоремонт" заяв відповідача про незгоду з обсягами нарахувань за спожиту теплову енергію, суди не перевірили твердження відповідача про те, що він не отримував від позивача рахунки на оплату послуг, які за умовами Договору (пункт 33) позивач, як виконавець, має формувати та надавати споживачу у паперовій формі не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. 
69. Крім того, в Договорі передбачено (пункт 31), що у разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну ціни/тарифу на послугу виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх в дію, повідомляє про це споживачу з посиланням на рішення відповідного органу. 
70. В матеріалах справи наявні копії рішень виконавчого комітету Шосткінської міськради про встановлення тарифів та накази позивача щодо перерахунку вартості теплової енергії, але виконання позивачем своїх договірних зобов`язань в частині повідомлення споживача про відповідні коригування ціни/тарифу на послугу судами не з`ясовувалося. 
71. Констатувавши доведення позивачем факту постачання теплової енергії з посиланням на акти приймання теплоносія та перевірки роботи системи опалення та показання теплових лічильників, суди по суті проігнорували доводи відповідача щодо надання позивачем на підтвердження заявлених ним вимог неналежних та недопустимих доказів.
72. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач наголошував на тому, що позивачем долучено до позовної заяви копії документів, викладених іноземною мовою (російською) без відповідного їх перекладу українською мовою та належного засвідчення.
73. Місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, відхилив доводи відповідача щодо відсутності перекладу окремих документів українською мовою, зазначивши, що такі документи не містять спеціальної юридичної чи технічної термінології, а їх зміст у сукупності з іншими доказами дозволяє встановити обставини справи.
74. Однак такі твердження суду першої інстанції не відповідають висновкам Верховного Суду, наведеним у постанові від 12.03.2025 у справі №910/20940/21 (910/19964/23), в якій з посиланням на статтю 10 Конституції України, частину 1 статті 1, 13, 14 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної", частину статті 12 Закону України "Про судоустрій та статус судів", частини 1, 2, 4, 5 статті 91, статті 73, 76, 77 ГПК України сформульовано такий висновок: При цьому до письмових доказів, викладених недержавною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України "Про нотаріат". Пунктом 21. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. Переклад має бути зроблений з усього тексту документа, що перекладається, і закінчуватися підписами. Під текстами оригіналу та перекладу вміщується підпис перекладача у разі здійснення перекладу перекладачем. Посвідчувальний напис викладається під текстами документа і перекладу з нього. Переклад, розміщений на окремому від оригіналу чи копії аркуші, прикріплюється до нього, прошнуровується і скріплюється підписом нотаріуса і його печаткою. Таким чином, докази, не перекладені з російської мови (недержавної мови) на українську мову та не засвідчені належним чином в порядку статті 79 Закону України "Про нотаріат", не є належними документами, оскільки не оформлені в установленому законом порядку. Такої ж думки дотримується Верховий Суд у постанові від 20.06.2019 у справі № 910/4473/17".
75. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства згідно з частиною третьою статті 2 ГПК є принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу та передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини третя, четверта статті 13 ГПК).
76. Частина перша статті 14 ГПК визначає обов`язок господарського суду при здійсненні правосуддя керуватися принципом диспозитивності, суть якого полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
77. Відповідно до часин статті 73 ГПК доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами, як письмові докази. 
78. Згідно зі статтею 74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
79. Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
80. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
81. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
82. Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
83. Проте під час вирішення спору в цій справі суди попередніх інстанцій не здійснили належну оцінку обставин, які мають значення для справи, з огляду на дослідження доказів, наданих обома учасниками справи, в їх сукупності та взаємозв`язку з урахуванням стандарту доказування вірогідності доказів, передбаченого статтею 79 ГПК України.
84. Без з`ясування вказаних обставин та оцінки наданих сторонами доказів не можливо визнати обґрунтованим та таким, що відповідає дійсним обставинам справи висновок судів попередніх інстанцій про обґрунтованість заявлених позивачем вимог.
85. Застосований судами попередніх інстанцій підхід у з`ясуванні обставин справи та в оцінці доказів не відповідає встановленим ГПК України вимогам, за змістом яких обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
86. Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").
87. У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.04.1993 у справі "Краска проти Швейцарії" вказано, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.
88. Згідно з положеннями статті 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
89. Суд зауважує, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.
90. Оскаржувані у цій справі судові рішення наведеним вимогам не відповідають, адже висновки судів попередніх інстанцій не ґрунтуються на наданні належної правової оцінки (із наведенням у мотивувальних частинах судових рішень мотивів прийняття до уваги або відхилення), наданим позивачем до матеріалів справи доказам, якими він доводить обставини надання відповідної послуги, та аргументам відповідача на спростування факту отримання цієї послуги, що з огляду на імперативно визначені статтею 300 ГПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції, унеможливлює ухвалення остаточного рішення у цій справі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
91. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
92. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає частково обґрунтованими підстави касаційного оскарження та погоджується з тими доводами скаржника, які відповідають висновкам суду, наведеним у мотивувальній частині цієї постанови. Тому касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржувані рішення та постанова судів першої та апеляційної інстанції - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
93. Під час нового розгляду справи суду слід урахувати наведене у цій постанові, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи та, залежно від встановленого в межах заявлених позовних вимог, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.
94. Оскільки справа направляється на новий розгляд до місцевого господарського суду, розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314-317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2025 та рішення Господарського суду Сумської області від 04.08.2025 у справі № 920/1061/23 (920/800/25) скасувати.
3. Справу № 920/1061/23 (920/800/25) передати на новий розгляд до Господарського суду Сумської області.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Васьковський

Судді К. М. Огороднік

В. Я. Погребняк