ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2026 р. Справа № 911/3008/25 

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., за участю секретаря судового засідання Рженецької М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБЕТ»
до Приватного підприємства «ХОТЕЙ 2019»
про стягнення 36 134,62 гривень

за участю представниці позивача Чеботарь Ж.С. (довіреність б/н від 26.08.2026) та представниці відповідача Кришталь В.В. (ордер серії АА №1662892 від 05.01.2026)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

22.09.2025 з використанням підсистеми Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи "Електронний суд" (далі - підсистеми «Електронний суд») у формі електронного документа до Господарського суду Київської області подано заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБЕТ» (далі - ТОВ «ДЕБЕТ»/позивач) до Приватного підприємства «ХОТЕЙ 2019» (далі - ПП «ХОТЕЙ 2019»/відповідач) про стягнення 36 134,62 грн, з яких:
- 15 160,07 грн основного боргу;
- 15 630,10 грн пені;
- 1 322,04 грн 3% річних;
- 4 022,41 грн інфляційних.
Господарський суд Київської області ухвалою від 24.09.2025 у справі №911/3008/25 прийняв позовну заяву ТОВ «ДЕБЕТ» до розгляду та відкрив провадження у справі, а також постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, встановив сторонам строки для реалізації ними процесуальних прав, зокрема відповідачу надав строк для подання відзиву - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Ухвалу про відкриття провадження у цій справі відповідачу було доставлено як до електронного кабінету в підсистемі ЄСІТС «Електоннний суд» - 24.09.2025, так і засобами поштового зв`язку за адресою місцезнаходження юридичної особи згідно відомостей ЄДР, зокрема згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за №0601196220538 вказану ухвалу вручено адресату 10.10.2025.
16.10.2025 через канцелярію Господарського суду Київської області від ПП «ХОТЕЙ 2019» надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач просив:
- поновити йому строк на подання відзиву з огляду на поважність причин пропуску строку - необхідність у ретельному здійсненні відповідачем великого обсягу робіт по збору та аналізу доказів, зокрема порівнянні оплат товару за накладними, на які посилається позивач, та пошук документів щодо зустрічної заборгованості первинного кредитора;
- відмовити у задоволенні позову.
13.11.2025 через канцелярію Господарського суду Київської області шляхом реєстрації в підсистемі «Електронний суд» від ТОВ «ДЕБЕТ» надійшла відповідь на відзив.
Водночас позивач просив суд поновити пропущений строк на подачу такої відповіді, оскільки відзив було отримано лише 12.11.2025 через Електронний суд.
26.11.2025 через канцелярію Господарського суду Київської області від ПП «ХОТЕЙ 2019» надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно яких відповідач, зокрема, зауважив на пропуску позивачем строку на подання такої відповіді.
Зокрема відповідач зауважив, що відзив надіслано позивачу засобами поштового зв`язку ще 16.10.2025 і таке поштове відправлення надійшло за адресою позивача 18.10.2025, тоді як неотримання позивачем такого відправлення сталося з його вини, а тому порушення строку на подання відповіді на відзив не ґрунтується на поважних причинах.
Господарський суд Київської області ухвалою від 05.12.2025 у цій справі перейшов до розгляду цієї справи за правилами загального позовного провадження, а також, зокрема:
- призначив підготовче засідання на 05.01.2026;
- надав сторонам строк до 05.01.2026 для подання додаткових доказів по справі (за наявності); заяв та клопотань, які відповідно до статті 182 Господарського процесуального кодексу України мають бути вирішені у підготовчому засіданні (за наявності).
У підготовочому засіданні 05.01.2026 судом прийнято до розгляду подані сторонами відзив на позовну заяву, відповідь на відзив та заперечення разом з долученими до них документами.
Вказані висновки стосовно прийняття до розгляду усіх зазначених вище, поданих сторонами по суті спору заяв - відзиву/відповіді на відзив/заперечень та доданих до них документів судом зроблено з огляду на перехід до розгляду цієї справи за правилами загального позовного провадження, а також з метою повного та всебічного розгляду спору у цій справі, з урахуванням того, що:
- згідно частини 5 статті 13 ГПК України з метою дотримання принципу змагальності сторін при здійсненні судочинства господарський суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
- здійснюючи провадження у справі, суд повинен застосовувати принципи пропорційності (врахування конкретних обставин справи), справедливості, добросовісності та розумності, зокрема слід враховувати зміст заяви (клопотання) учасника та вчинених ним дій, уникаючи надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури;
- поважність причин подання з порушенням строку відзиву, як і відповіді на такий відзив, оцінюється за внутрішнім переконанням під час вчинення відповідної процесуальної дії, тоді як наявність саме об`єктивних причин пропуску відповідно встановленого строку не є кваліфікуючою при реалізації судом відповідних дискреційних повноважень;
- обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів;
- усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей; усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Господарський суд Київської області ухвалою від 05.01.2026 у справі №911/3008/25 відклав підготовче засідання на 09.02.2026.
Господарський суд Київської області ухвалою від 09.02.2026 закрив підготовче провадження у цій справі та призначив її до розгляду по суті на 17.03.2026.
Господарський суд Київської області ухвалами від 17.03.2026, 05.05.2026 та 23.06.2026 у цій справі оголосив перерву у судовому засіданні до 05.05.2026, 23.06.2026 та 08.09.2026 відповідно.
Водночас 15.07.2026 через канцелярію Господарського суду Київської області шляхом реєстрації в підсистемі «Електронний суд» від ТОВ «ДЕБЕТ» надійшло повідомлення про понесені витрати, згідно якого позивач вказав на понесення таких судових витрат, що складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Зокрема позивач вказав, що попередній розрахунок витрат на правову допомогу становить 15 000,00 грн та підтверджується договором про надання правової допомоги від 03.01.2024 та додатком до такого договору за №17-1 від 20.09.2025, копії яких долучено до означеного повідомлення.
21.07.2026 через канцелярію Господарського суду Київської області шляхом реєстрації в підсистемі «Електронний суд» від ПП «ХОТЕЙ 2019» надійшло клопотання, згідно якого відповідач просив відмовити у задовленні клопотання позивача про стягнення витрат на правничу допомогу або суттєво зменшити такі витрати.
22.07.2026 через канцелярію Господарського суду Київської області шляхом реєстрації в підсистемі «Електронний суд» від ТОВ «ДЕБЕТ» надійшли заперечення на відповідне клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу.
Згідно вказаних заперечень позивач просить суд:
- відмовити у задоволенні клопотання ПП «Хотей 2019» про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу як передчасного та необґрунтованого;
- питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу вирішити після подання позивачем заяви та всіх доказів, передбачених частиною 8 статті 129 ГПК України.
Означені вище, подані обома сторонами, повідомлення, клопотання та заперечення судом прийнято як такі, що не обмежені передбаченими для підготовчого провадження процесуальними строками для подання заяв по суті.
У судовому засіданні 08.09.2026 після закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами суд оголосив про перехід до судових дебатів, по завершенні яких перейшов до стадії ухвалення судового рішення та проголосив вступну і резолютивну частини рішення, яким
УСТАНОВИВ:

17.12.2024 між ТОВ «ЛВК-МІЛК» (ідентифікаційний код 38010015), в особі ліквідатора Біленка Р.І., як продавцем/первісним кредитором та ТОВ «ДЕБЕТ» як покупцем/новим кредитором за наслідками аукціону згідно з протколом №BRD001-UA-20241108-15846 від 19.11.2024 по реалізації майна банкрута укладено договір про відступлення права вимоги (далі - договір про відступлення права вимоги), пунктами 1.1., 1.2., 3.1., 3.2., 3.4. якого погоджено, відповідно, що:
- у порядку, в обсязі та на умовах, визначених договором та чинним законодавством України, первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги дебіторської заборгованості на суму 526 358,84 грн в процедурі банкрутства ТОВ «ЛВК-МІЛК» (ідентифікаційний код 38010015) (далі - основне зобов`язання), у зв`язку з чим новий кредитор стає кредитором за основним зобов`язанням на всю суму заборгованості за основним зобов`язанням;
- детальний обсяг права вимоги дебіторської заборгованості, придбаного за результатами проведення аукціону №BRD001-UA-20241108-15846 від 19.11.2024, відображено у додатку №1 до договору (довідка про стан дебіторської заборгованості на 01.09.2024 ТОВ «ЛВК-МІЛК», код 38010015, далі - додаток);
- за цим договором новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржників виконання всіх зобов`язань за основним зобов`язанням;
- новий кредитор підтверджує, що в момент підписання цього договору первісний кредитор передає, а новий кредитор отримує документи на підтвердження права вимоги;
- з моменту підписання сторонами цього договору до нового кредитора переходить право вимоги первісного кредитора за основним зобов`язанням в повному обсязі, а первісний кредитор втрачає зазначені права вимоги повністю;
- первісний кредитор засвідчує, що до початку електронного аукціону №BRD001-UA-20241108-15846 від 19.11.2024 основне зобов`язання боржниками виконане не було.
До позовної заяви додано копію вказаного договору про відступлення права вимоги, а також копії додатка №1 до вказаного договору - довідки про стан дебіторської заборгованості на 01.09.2024 ТОВ «ЛВК-МІЛК», протокола про проведення аукціону №BRD001-UA-20241108-15846 від 19.11.2024 та акта про придбання майна на аукціоні від 17.12.2024.
Мотивуючи звернення до суду з позовом у цій справі, ТОВ «ДЕБЕТ» зазначило, що в результаті означених вище обставин отримало право на стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар.
Так, обставини виникнення у відповідача заборгованості, право на стягнення якої отримав позивач, останній підтверджує тим, що 10.07.2020 між ТОВ «ЛВК-МІЛК» як постачальником та ПП «Хотей 2019» як покупцем укладено договір поставки №735 (далі - договір поставки).
До позовної заяви додано копії означеного договору поставки та специфікації до нього, а також копію підписаного разом із вказаним правочином протоколу розбіжностей, яким, зокрема, погоджено, що з моменту підписання даного протоколу при виконанні своїх зобов`язань по договору сторони керуються редакцією постачальника, а відповідний протокол набуває чинності з дати підписання договору поставки та є його невід`ємною частиною (далі також - протокол розбіжностей у погодженій редакції).
Відповідно до пунктів 1.1., 2.2., 3.2., 3.5., 7.1., 7.2., 7.2.1., 81.2 та 11.1. договору поставки, у погодженій протоколом розбіжностей редакції, сторони погодили, відповідно, такі умови:
- постачальник зобов`язується протягом чинності цього договору поставляти та передавати у власність покупцеві товар (партії товару) в кількості і в строки згідно з умовами цього договору та додатків до нього, які є невід`ємною частиною цього договору, а покупець зобов`язується приймати та своєчасно сплачувати за товар (партії товару) згідно з умовами цього договору;
- разом з товаром постачальник повинен передати покупцю документи, які мають відношення до товару і належать до передачі разом з товаром відповідно до умов та вимог чинного законодавства України. Якщо разом з товаром вказані документи не передані та/або не відповідають поставленому товару, то постачальник зобов`язаний не пізніше 2-денного строку з дати передачі товару покупцю надати останньому вказані документи налженим чином оформлені та у повному обсязі;
- моментом переходу права власності на товар є момент фактичного одержання товару покупцем та підписання уповноваженими представниками обох сторін видаткових накладних, що підтверджують фактичну передачу товару від постачальника покупцеві. Датою поставки товару постачальником є фактична дата прийняття товару покупцем за видатковою накладною;
- якщо товар не реалізується покупцем споживачам або будь-яким іншим третім особам протягом тридцяти та більше календарних днів з моменту його поставки, покупець має право протягом будь-якого строку повернути товар постачальникові. Нереалізований товар, вказаний у вимозі та/або накладній (накладних) покупця про повернення товару, постачальник зобов`язаний забрати з місць поставки;
- у зв`язку з поверненням покупцем постачальнику товару, постачальник зобов`язаний протягом 5 робочих днів з дати отримання накладної про повернення товару надіслати покупцю в електронному вигляді розрахунки коригування до податкових накладних в форматі xml. за домогою модуля електронного документообігу в програмному забезпеченні «M.E.Doc.»;
- покупець здійснює оплату 1 (один) раз на тиждень за поставлений товар, який був реалізований покупцем споживачу або будь-яким іншим третім особам протягом тижня, який передує тижню, в якому покупцем здійснюється оплата за поставлений товар, який був реалізований покупцем споживачу або будь-яким іншим третім особам. Обов`язок оплати за товар виникає у покупця лише за фактом його реалізації кінцевому споживачу або третім особам;
- у випадку, зокрема, невиконання постачальником пунктів 2.2., 2.4., 3.4., 3.5., 4.4., 4.5., 4.6., 4.7., 5.2., 5.4., 7.4. цього договору та у випадку, коли таке невиконання не пов`язане із неналежним виконанням покупцем своїх зобов`язань за цим договором, покупець має право застосувати до постачальника оперативно-господарську санкцію у вигляді зупинення оплати за весь товар за цим договором до моменту належного виконання постачальником перерахованих вище пунктів договору, що не потребує додаткового попередження постачальника, та не є порушенням умов цього договору;
- не дивлячись на положення пункту 7.2. цього договору покупець має право на власний розсуд здійснити часткову чи повну оплату товару, що не буде підтвердженням, зокрема, виконання постачальником пунктів 2.2., 2.4., 3.4., 3.5., 4.4., 4.5., 4.6., 4.7., 5.2., 5.4., 7.4. цього договору;
- покупець має право застосовувати оперативно-господарські санкції, що передбачені цим договором, у позасудовому порядку та без попереднього пред`явлення претензій постачальнику; 
- цей договір набуває чинності з дати його укладення (підписання) та скріплення печатками і діє до 31.12.2021, а в частині невиконаних зобов`язань - до їх повного виконання. Якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору будь-якої із сторін не буде заявлено про припинення його дії шляхом рекомендованого листа на адресу іншої сторони, то договір кожного разу вважається продовженим на наступні 12 (дванадцять) місяців.
Як зауважив позивач, на виконання умов вказаного вище договору поставки первісним кредитором - ТОВ «ЛВК-МІЛК» (ідентифікаційний код 38010015), поставлено відповідачу у вересні-жовтні 2022 року товар, що підтверджується:
- видатковою накладною №89/09 від 21.09.2022 та товарно-транспортною накладною №Р89/09 від 21.09.2022 на суму 3 666,40 грн;
- видатковою накладною №13/10 від 05.10.2022 та товарно-транспортною накладною №Р13/10 від 05.10.2022 на суму 5 222,28 грн;
- видатковою накладною №39/10 від 12.10.2022 та товарно-транспортною накладною №Р39/10 від 12.10.2022 на суму 3 858,17 грн;
- видатковою накладною №89/10 від 26.10.2022 на суму 3 818,40 грн (далі також - спірні накладні).
Копії вказаних вище спірних накладних додано до позовної заяви.
Покликаючись на додану до позову копію довідки про стан дебіторської заборгованості на 01.09.2024, ТОВ «ДЕБЕТ» зауважило, що кошти за отриманий товар відповідач сплатив частково, внаслідок чого у нього утворилось 15 160,07 грн заборгованості.
Надалі, за доводами позивача, він повідомив відповідача про відступлення права вимоги за результатами аукціону та про необхідність сплатити на рахунок нового кредитора 15 160,07 грн заборгованості.
Вказані обставини позивач підтвердив доданими до позову копією адресованого ПП «Хотей 2019» повідомлення від 09.01.2025 про відступлення права вимоги за результатами аукціону та копією опису вкладення у цінний лист і фісального чеку АТ «Укрпошта» від 09.01.2025.
Ураховуючи зазначене та те, що відповідач кошти не сплатив, ТОВ «ДЕБЕТ» звернувся до суду із вимогами про стягнення з ПП «Хотей 2019» 15 160,07 грн основного боргу та нарахованих на цю суму боргу 15630,10 грн пені, 1322,04 грн 3% річних, 4022,41 грн інфляційних.
До того ж, посилаючись на ч.ч. 10-11 ст. 238 ГПК України, позивач просить зазначити про нарахування на суму боргу 3% річних до повного виконання рішення у цій справі.
Із вказаними вище доводами позивача та заявленими вимогами ПП «Хотей 2019» не погодилось з огляду на передчасне звернення ТОВ «ДЕБЕТ» до суду, оскільки на його лист про перехід права вимоги відповідач надав заперечення, керуючись статтею 518 ЦК України та наявними зустрічними вимогами до первісного кредитора - ТОВ «ЛВК-МІЛК», унаслідок порушення останнім власних договірних зобов`язань.
До відзиву на позов ПП «Хотей 2019» додано копію адресованої позивачу відповіді на повідомлення від 09.01.2025 про відступлення права вимоги за результатами аукціону, а також копію опису вкладення у цінний лист з оформленими до нього органом поштового зв`язку накладною та квитанцією.
Так, у розрізі обставин неналаженого виконання умов договору поставки первісним кредитором відповідач зазначив про наявність у нього права на застосоування оперативно-господарської санкції та зупинення оплати відповідно до пункту 7.2. договору поставки.
Покликаючись на передбачене таким пунктом право покупця зупинити оплату за весь товар за договором до моменту належного виконання постачальником, зокрема, пунктів 2.2., 2.4, 3.5. договору поставки, ПП «Хотей 2019» зазначив про неналежне оформлення первинних документів та порушення зобов`язання щодо реєстрації податкових накладних.
Стосовно обставин оформлення первинних документів відповідач вказав, що постачальником не передано належним чином оформлені документи на підтвердження обставин поставки та приймання товару, оскільки на документах проставлено печатку «для документів», використання якої, на переконання відповідача, з ним не погоджено та не надано жодних доказів правомірності її використання.
До прикладу відповідач навів такі первинні документи, на яких, за його доводами, проставлено печатку «для документів», а саме акт приймання №32093 від 03.02.2022, видаткова накладна №58/02 від 03.02.2022, товарно-транспортна накладна №Р58/02 від 03.02.2022.
Водночас, за доводами відповідача, ТОВ «ДЕБЕТ» як новий кредитор також не долучило до позовної заяви належним чином оформлених документів, а тому позивач не може обґрунтовувати свої вимоги на підставі наданих матеріалів, які не можуть ввважатися належними та допустими доказами обставин належної поставки та виникнення боргу у заявленому розмірі.
Отже, відповідач вважає, що він має право відмовитися від оплати товару до моменту усунення порушень, зокрема ненадання належних документів на товар.
Стосовно ж іншої підстави для зупинення оплати за товар, то відповідач вказав на те, що ТОВ «ЛВК-МІЛК» порушило свої зобов`язання за договором, зокрема пункти 8.6., 8.6.1. договору поставки - не забезпечило реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування до ПН в ЄРПН щодо господарських операцій згідно з видатковими накладними за листопад-грудень 2021 року та накладними на повернення за листопад-грудень 2021 року, січень 2022 року.
До відзиву на позов ПП «Хотей 2019» додано, зокрема, копії:
- розрахунку коригування №655 від 30.09.2021 до податкової накладної №304 від 15.09.2021 та квитанції ДПС України про неприйняття вказаного розрахунку коригування;
- накладної на повернення №22985 від 29.09.2021 та товарно-транспортної накладної від 29.09.2021;
- розрахунку коригування №236 від 15.11.2021 до податкової накладної №553 від 30.09.2021 та квитанції ДПС України про неприйняття вказаного розрахунку коригування;
- накладної на повернення №24448 від 09.11.2021 та товарно-транспортної накладної від 09.11.2021;
- розрахунку коригування №111 від 15.12.2021 до податкової накладної №553 від 30.09.2021 та квитанції ДПС України про неприйняття вказаного розрахунку коригування;
- податкової накладної №221 від 15.11.2021 та квитанції ДПС України про зупинення реєстрації вказаної ПН, скриншоту екрану ПК з кабінету платника податків з відомостями щодо вказаної ПН;
- акта приймання №61092 від 02.11.2021, видаткової накладної №13/11 від 02.11.2021 та товарно-транспортної накладної №Р13/11 від 02.11.2021; 
- акта приймання №61093 від 02.11.2021, видаткової накладної №14/11 від 02.11.2021 та товарно-транспортної накладної №Р14/11 від 02.11.2021;
- акта приймання №61779 від 09.11.2021, видаткової накладної №94/11 від 09.11.2021 та товарно-транспортної накладної №Р94/11 від 09.11.2021;
- акта приймання №61778 від 09.11.2021, видаткової накладної №95/11 від 09.11.2021 та товарно-транспортної накладної №Р95/11 від 09.11.2021;
- акта приймання №62085 від 11.11.2021, видаткової накладної №128/11 від 11.11.2021 та товарно-транспортної накладної №Р128/11 від 11.11.2021;
- акта приймання №62097 від 11.11.2021, видаткової накладної №129/11 від 11.11.2021 та товарно-транспортної накладної №Р129/11 від 11.11.2021;
- податкової накладної №108 від 15.12.2021 та квитанції ДПС України про зупинення реєстрації вказаної ПН, скриншоту екрану ПК з кабінету платника податків з відомостями щодо вказаної ПН;
- акта приймання №64976 від 07.12.2021, видаткової накладної №114/11 від 07.12.2021 та товарно-транспортної накладної №Р114/11 від 07.12.2021;
- акта приймання №64975 від 07.12.2021, видаткової накладної №115/11 від 07.12.2021 та товарно-транспортної накладної №Р115/11 від 07.12.2021;
- акта приймання №65254 від 09.12.2021, видаткової накладної №169/11 від 09.12.2021 та товарно-транспортної накладної №Р169/11 від 09.12.2021;
- акта приймання №65253 від 09.12.2021, видаткової накладної №170/11 від 09.12.2021 та товарно-транспортної накладної №Р170/11 від 09.12.2021;
- акта приймання №65840 від 14.12.2021, видаткової накладної №257/11 від 14.12.2021 та товарно-транспортної накладної №Р257/11 від 14.12.2021;
- розрахунку коригування №110 від 15.12.2021 до податкової накладної №221 від 15.11.2021 та квитанції ДПС України про неприйняття вказаного розрахунку коригування;
- накладної на повернення №25571 від 07.12.2021 та товарно-транспортної накладної від 07.12.2021;
- розрахунку коригування №67 від 15.01.2022 до податкової накладної №108 від 15.12.2021 та квитанції ДПС України про неприйняття вказаного розрахунку коригування;
- накладної на повернення №15305 від 13.01.2022 та товарно-транспортної накладної від 13.01.2022;
- акта приймання №58269 від 02.11.2021, видаткової накладної №17/11 від 02.11.2021 та товарно-транспортної накладної №Р17/11 від 02.11.2021;
- акта приймання №58270 від 02.11.2021, видаткової накладної №18/11 від 02.11.2021 та товарно-транспортної накладної №Р18/11 від 02.11.2021;
- акта приймання №58468 від 04.11.2021, видаткової накладної №59/11 від 04.11.2021 та товарно-транспортної накладної №Р59/11 від 02.11.2021;
- акта приймання №58469 від 04.11.2021, видаткової накладної №60/11 від 04.11.2021 та товарно-транспортної накладної №Р60/11 від 04.11.2021;
- акта приймання №58799 від 09.11.2021, видаткової накладної №92/11 від 09.11.2021 та товарно-транспортної накладної №Р92/11 від 09.11.2021;
- акта приймання №58800 від 09.11.2021, видаткової накладної №93/11 від 09.11.2021 та товарно-транспортної накладної №Р93/11 від 02.11.2021;
- акта приймання №58999 від 11.11.2021, видаткової накладної №136/11 від 11.11.2021 та товарно-транспортної накладної №Р136/11 від 11.11.2021;
- акта приймання №59000 від 11.11.2021, видаткової накладної №135/11 від 11.11.2021 та товарно-транспортної накладної №Р135/11 від 11.11.2021;
- акта приймання №60780 від 02.12.2021, видаткової накладної №17/12 від 02.12.2021 та товарно-транспортної накладної №Р17/12 від 02.12.2021;
- акта приймання №60779 від 02.12.2021, видаткової накладної №18/12 від 02.12.2021 та товарно-транспортної накладної №Р18/12 від 02.12.2021;
- акта приймання №61125 від 07.12.2021, видаткової накладної №107/12 від 07.12.2021 та товарно-транспортної накладної №Р107/12 від 07.12.2021;
- акта приймання №61126 від 07.12.2021, видаткової накладної №108/12 від 07.12.2021 та товарно-транспортної накладної №Р108/12 від 07.12.2021;
- акта приймання №61716 від 14.12.2021, видаткової накладної №243/12 від 14.12.2021 та товарно-транспортної накладної №Р243/12 від 14.12.2021;
- акта приймання №61715 від 14.12.2021, видаткової накладної №244/12 від 14.12.2021 та товарно-транспортної накладної №Р244/12 від 14.12.2021;
- накладних на повернення №23265 від 02.11.2022, №23468 від 09.11.2021, №24609 від 14.12.2021 та товарно-транспортної накладної від 14.12.2021;
- акта приймання №32093 від 03.02.2022, видаткової накладної №58/02 від 03.02.2022 та товарно-транспортної накладної №Р58/02 від 03.02.2022;
- акта приймання №32093 від 03.02.2022, видаткової накладної №58/02 від 03.02.2022 та товарно-транспортної накладної №Р58/02 від 03.02.2022;
- акта приймання №66158 від 16.12.2021, видаткової накладної №308/12 від 16.12.2021 та товарно-транспортної накладної №Р308/12 від 16.12.2021;
- акта приймання №66678 від 21.12.2021, видаткової накладної №393/12 від 21.12.2021 та товарно-транспортної накладної №Р393/12 від 21.12.2021;
- акта приймання №66679 від 21.12.2021, видаткової накладної №392/12 від 21.12.2021 та товарно-транспортної накладної №Р392/12 від 21.12.2021;
- акта приймання №67385 від 28.12.2021, видаткової накладної №519/12 від 28.12.2021 та товарно-транспортної накладної №Р519/12 від 28.12.2021;
- акта приймання №61913 від 16.12.2021, видаткової накладної №306/12 від 16.12.2021 та товарно-транспортної накладної №Р306/12 від 16.12.2021;
- акта приймання №62490 від 23.12.2021, видаткової накладної №446/12 від 23.12.2021 та товарно-транспортної накладної №Р446/12 від 23.12.2021;
- акта приймання №62910 від 28.12.2021, видаткової накладної №514/12 від 23.12.2021 та товарно-транспортної накладної №Р514/12 від 24.12.2021;
- акта приймання №32919 від 15.02.2022, видаткової накладної №231/02 від 15.02.2022 та товарно-транспортної накладної №Р231/02 від 15.02.2022;
- акта приймання №33384 від 22.02.2022, видаткової накладної №349/02 від 22.02.2022 та товарно-транспортної накладної №Р349/02 від 22.02.2022;
- акта приймання №33385 від 22.02.2022, видаткової накладної №350/02 від 22.02.2022 та товарно-транспортної накладної №Р350/02 від 22.02.2022.
Зокрема згідно з наведеними у відзиві таблицями накладних відповідач вказав про відсутність реєстрації розрахунків коригування щодо накладних на поверненя №22985 від 29.09.2021, №24448 від 0911.2021, №25571 від 07.12.2021 №15305 від 13.01.2022.
З огляду на вказані обставини відповідач зауважив на наявному у нього праві згідно з пунктом 8.6.2. поставки зупинити здійснення будь-яких оплат за договором та/або вимагати від постачальника сплатити штраф у розмірі податку на додану вартість за податковою накладною/розрахунком коригування, відтак зменшити на вказану суму штрафу свої грошові зобов`язання перед постачальником.
За викладеними у відзиві доводами, пунктом 8.8. договору поставки також врегульовано схоже право покупця на застосування оперативно-господарської санкції, яке здійснюється у позасудовому порядку та без попереднього пред`явлення претензій постачальнику.
Як зауважив відповідач, він неодноразово повідомляв постачальника про призупинення оплат та про вимоги сплатити штраф, зокрема шляхом надіслання претензії-вимоги №15, копію якої та скриншоту з електронної пошти про надіслання на адресу lvk-milk@ukr.net листа з вкладеннями додано до відзиву.
Ураховуючи вказане, відповідач стверджує, що він реалізував своє право на застосування оперативно-господарських санкцій та призупинив оплати на загальну суму 12 482,69 грн, з яких: 5 466,24 грн за видатковими накладними за однією адресою поставки та 7 016,45 грн - за іншою адресою.
Поставлений же за спірними (наданими разом з позовом) накладними товар, за доводами відповідача, реалізований та оплачений ним у встановленому порядку, а тому позивач посилається на документи, що не стосуються неоплаченого товару.
Крім того у відзиві ПП «Хотей 2019» виклав доводи про наявність відкладальної обставини щодо обов`язку оплатити товар, а також обставин для звільнення його від відповідальності внаслідок знищення товару під час збройної агресії рф.
Так, до відзиву на позов додано копії акта про пожежу від 30.04.2022, витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, звіряльної відомості №9 результатів інвентаризації запасів від 05.05.2022, інвентаризаційного опису запасів №9 від 05.05.2022, акта списання №322 від 31.05.2022, протоколу інвентаризаційної комісії, повідомлення від 21.03.2022 про настання форс-мажорних обставин за договором поставки від 10.07.2020 №735 та скриншоту з електронної пошти про надіслання на адресу lvk-milk@ukr.net листа з вкладеннями.
Нараховані та заявлені до стягнення позивачем суми пені, 3% річних та інфляційних втрат відповідач також вважає необґрунтованими і несправедливими, оскільки прострочення виконання грошового зобов`язання відсутнє, попри це зауважує на праві суду зменшити розмір штрафних санкцій до нуля.
З огляду на вказане ПП «Хотей 2019» просить у задоволенні позовних вимог ТОВ «ДЕБЕТ» відмовити повністю.
Своєю чергою ТОВ «ДЕБЕТ» у відповіді на відзив вказало, що спірні накладні за вересень-жовтень 2022 року відповідач підписав без жодних зауважень та прийняв товар у повному обсязі.
Позивач повторно наголосив, що обставини часткової сплати відповідачем коштів за відповідно отриманий товар та виникнення суми боргу підтверджується довідкою про стан дебіторської заборгованості на 01.09.2024, яка є додатком №1 до договору про відступлення права вимоги.
Водночас, за доводами ТОВ «ДЕБЕТ», відповідач у відзиві підтвердив обставини несплати всієї суми за доставлений товар, що обґрунтував наявним у нього правом притримання внаслідок порушення постачальником умов договору щодо належного оформлення документів.
Стосовно вказаного позивач звернув увагу на те, що укладений між відповідачем та первісним кредитором договір поставки діє в редакції протоколу розбіжностей та передбачає право відповідача як покупця застосувати оперативно-господарську санкцію до постачальника тільки за наявності вини останнього у неналежному оформленні чи нереєстрації податкових накладних.
Натомість, як зауважив позивач, жодних доказів наявності вини постачальника у незареєстрованих податкових накладних, зокрема і рішень суду про притягнення постачальника до до відповідальності за порушення податкового законодавства відповідач не надав, як і не надсилав відповідач постачальнику вимоги про сплату штрафу за неправильне оформлення документів.
Крім того позивач звернув увагу, що відповідач не дотримався порядку повідомлення про форс-мажорні обставини, тоді як грошовий обов`язок по оплаті товару виник у нього відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України з моменту підписання видаткових накладних та отримання на їх підставі товару.
На виладені у такій відповіді позивача аргументи ПП «Хотей 2019» заперечило з огляду на неподання жодних належних доказів на спростування позиції відповідача, а також у зв`язку з помилковим тлумаченням позивачем умов договору.
Зокрема, за доводами відповідача, пункти 7.2. та 8.6.2. договору поставки є самостійними та незалежними підставами для зменшення або призупинення грошового зобов`язання покупця, що не виключають одна одну.
Так, ПП «Хотей 2019» звернуло увагу на те, що пункт 7.2. договору поставки:
- встановлює право на оперативно-господарську санкцію у вигляді зупинення оплати за весь товар до моменту належного виконання постачальником перерахованих у цьому пункті умов, зокрема пунктів 2.2., 2.4., 3.5. договору поставки;
- не залежить від встановлення судовим рішенням вини постачальника, як і не вимагає від покупця доводи таку вину постачальника;
- не передбачає додаткового погодження чи інформування постачальника про зупинення оплати.
Отже, відповідач стверджує, що позивач не довів того, що невиконання постачальником передбачених пунктом 7.2. договору поставки умов було спричинене неналежним виконанням зобов`язань покупцем, а тому у останнього виникло право на призупинення оплати правомірно та автоматично.
До того ж, на переконання відповідача, передбачене пунктом 8.6.2. право покупця зменшити грошове зобов`язання на суму штрафу, нарахованого внаслідок нереєстрації постачальником податкових накладних/розрахунків коригування, також виникає незалежно від доведення вини постачальника.
Вважаючи доводи позивача процесуальним софізмом, відповідач звернув увагу на те, що право покупця застосовувати передбачені договором поставки оперативно-господарські санкції у позасудовому порядку та без попереднього пред`явлення претензії до постачальника також врегульовано пунктом 8^1.2 договору поставки, тоді як:
- позивач, як новий кредитор, не має персонального знання та юридичного статусу для ствердження про те, що ТОВ «ЛВК-МІЛК» не отримувало жодних вимог відповідача;
- відповідач правомірно призупинив оплати за двома адресами поставки на загальну суму 12 482,69 грн, керуючись пунктами 8.6.2. та 8.8. договору поставки.
З урахуванням вказаного відповідач наголосив, що позивач не довів наставання строку оплати, оскільки покупець скористався свої безумовним правом на призупинення оплати згідно з п. 7.2. договору до моменту усунення постачальником порушень, а вказане призупинення не є відмовою від виконання зобов`язань, як хибно вважає позивач.
Крім того відповідач повторно навів доводи та аргументи, тотожні змісту відзиву на позов, звертаючи увагу на те, що обов`язок з оплати товару виникає лише внаслідок його реалізації, тоді як така відкладальна обставина не настала стосовно певної частини товару, який був знищений внаслідок збройної агресії рф.
У судових засіданні під час розгляду цієї справи по суті представниці сторін надали суду такі пояснення.
Так, у судовому засіданні 05.05.2026 представниця позивача пояснила, що обставини наявності у відповідача боргу підтверджуються саме тими документами, які додано до позову, відтак у разі відсутності заборгованості відповідач надав би квитанації про її сплату.
Стосовно ж обставин реєстрації податкових накладних, представниця позивача зауважила, що винних дій постачальника нема, а податкові накладні зареєстровано, відтак наявність вказаних накладних свідчить про здійснення господарської операції.
За доводами представниці позивача, застосування пункту 7.2. договору поставки також передбачає наявність винних дій постачальника для чого слід довести чотири елементи (складові) правопорушення: об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт та суб`єктивну сторону.
В розрізі наявності між відповідачем та попереднім кредитором усього обсягу господарських операцій з постачання та взаєморозрахунків на запитання суду про те, чому позивачем не надано доказів часткової оплати товару, представниця зауважила на відсутності у цьому необхідності з огляду на наявність видаткових, товарно-транспортних та податкових накладних, тобто достатність доказів на підтвердження господарських операцій.
Своєю чергою представниця відповідача зауважила, що не всі податкові накладені були зареєстровані, а покупець скористався декількома положеннями договору в частині реалізації права на притримання, зокрема і пунктом 7.2. договору, який дає право на таке притримання у випадку порушення постачальником пунктів 2.2., 2.4., 3.4., 3.5. цього правочину в частині надання належних документів.
У судовому ж засіданні 23.06.2026 на запитання суду стосовно можливості подання доказів часткової оплати товару з боку відповідача представниця останнього зауважила про те, що оплати здійснювались не за окремими накладним, а вцілому за договором, як наслідок роздруківки з банку не підтвердять оплати конкретно визначених накладних.
З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, заслухавши заключне слово представників сторін, суд дійшов таких висновків.
Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частинами 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Приписи частини 1 статті 512, статті 514 ЦК України презюмують, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зі змісту вказаних норм права слідує, що відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.
Водночас у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні змінюється лише суб`єктний склад правовідношення, тоді як саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, а межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється такий перехід права.
Відповідний спеціальний інструмент для заміни сторони у зобов`язанні, як відступлення права вимоги, може бути застосований лише відносно дійсного зобов`язання (дійсної вимоги), тобто такого зобов`язання, яке існувало на момент переходу відповідного права від первісного кредитора, а тому:
- необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання, за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог;
- під час оціники судом обсягу переданих новому кредитору прав підлягає врахуванню загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.
Отже, суду необхідно з`ясувати обсяг та зміст прав, які перейшли до нового кредитора та чи існували ці права у первісного кредитора на момент їх передачі (відступлення).
Звертаючись до суду із позовом у цій справі, ТОВ «ДЕБЕТ» обсяг відступленого йому права грошової вимоги до відповідача обґрунтував обставинами придбання дебіторської заборгованості ТОВ «ЛВК-МІЛК», зокрема, у сумі 15 160,07 грн, як такої, що виникла на підставі договору поставки внаслідок часткової оплати переданого у вересні-жовтні 2022 року за спірними видатковими накладними товару.
Наявність відповідної суми боргу як перед ТОВ «ЛВК-МІЛК», так і перед позивачем відповідач заперечив з огляду на використане ним договірне право, зокрема, на притримання оплати у порядку п. 7.2. договору поставки та наведених у цьому пункті інших договірних положень, серед яких відповідачем виокремлено пункти 2.2., 2.4. та 3.5., що, відповідно, передбачають зобов`язання постачальника передати разом з товаром приналежні до нього документи, забрати нереалізований товар та надіслати покупцю через програмне забезпечення "M.E.Doc" розрахунки коригування до податкових накладних.
Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Частиною 1 статті 627 та частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Так, у розумінні приписів цивільного законодавства договір спрямовано на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто виникнення цивільного правовідношення, яке, у свою чергу, може включати певні дії, виконання яких призводить до бажаного для сторін результату. 
Водночас предметом договору охоплюються не усі права та обов`язки, оскільки останні можуть стосуватися як умов договору, так і бути наслідком укладення договору, який є підставою їх виникнення.
Під предметом договору цивільно-правова теорія розуміє необхідні за цим договором дії, що призводять до бажаного для сторін результату. При цьому значення предмета договору можуть набувати дії, що вчинятимуться сторонами і забезпечать досягнення мети договору.
Отже, з`ясовуючи зміст правовідносин сторін договору, слід виходити з умов договору, його буквального та логічного змісту, з намірів сторін саме того договору, з приводу якого виник спір, а також із того, що сторони правовідносин мають діяти добросовісно.
Ураховуючи вказане та зміст укладеного між сторонами договору поставки, а також передбачені ним права і обов`язки сторін, суд висновує, що за своєю правовою природою відповідний правочин не тільки включає в себе зобов`язання сторін щодо передачі товару у власність покупця та сплати останнім коштів за такий товар, а й стосується ширшого кола правамочностей сторін, пов`язаних, з огляду на специфіку постачання, з подальшою реалізацією товару та/або його поверненням як нереалізованого із відповідним оформленням таких господарських операцій.
Приписами ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 ГПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Приписами статей 76, 78 ГПК України унормовано, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Статтею 79 та частинами 1, 2 статті 86 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У розрізі зазначених вище статей процесуального права суд вважає за необхідне зауважити, що судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому.
Звідси суд, реалізовуючи таку виключну компетенцію як надання оцінки доказам, здійснює її з урахуванням відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили, а також того, що:
- обов`язок доказування в силу вимог процесуального закону покладено безпосередньо на сторони;
- стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи, дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції.
Ураховуючи суть та зміст спірних у цій справі правовідносин, здійснивши за відповідними процесуальними правилами оцінку наданих сторонами доказів, суд встановив таке.
Судом встановлено, що на підставі спірних видаткових накладних №89/09 від 21.09.2022, №13/10 від 05.10.2022, №39/10 від 12.10.2022 та №89/10 від 26.10.2022 ТОВ «ЛВК-МІЛК» як постачальником передано, а ПП «Хотей 2019» прийнято товар загальною вартістю 16 565,25 грн.
Поряд з тим, як слідує з доданих до відзиву накладних, у період, що передує спірному, зокрема у 2021 році та на початку 2022 року ТОВ «ЛВК-МІЛК» передано, а ПП «Хотей 2019» прийнято товар, частину якого повернуто на підставі відповідних накладних:
- №22985 від 29.09.2021 на суму повернутого товару 1 479,54 грн по 10-ти товарних позиціях;
- №24448 від 09.11.2021 на суму повернутого товару 440,33 грн по 6-ти товарних позиціях;
- №25571 від 07.12.2021 на суму повернутого товару 505,68 грн по 7-ми товарних позиціях;
- №15305 від 13.01.2022 на суму повернутого товару 2 367,50 грн по 9-ти товарних позиціях;
- №23265 від 02.11.2022 на суму повернутого товару 2 159,76 грн по 8-ти товарних позиціях;
- №23468 від 09.11.2021 на суму повернутого товару 1 403,08 грн по 11-ти товарних позиціях;
- №24609 від 14.12.2021 на суму повернутого товару 1 808,78 грн по 7-ми товарних позиціях.
Під час розгляду вказаної справи означені вище обставини сторони не заперечили, зокрема як і позивач не спростував здійснення між ТОВ «ЛВК-МІЛК» та ПП «Хотей 2019» у попередні періоди постачання товару та часткового його повернення.
Попри вказане суду не надано належних та достовірних доказів на підтвердження обставин належного виконання ТОВ «ЛВК-МІЛК» як первісним кредитором власних договірних обов`язків, зокрема передбачених пунктом 3.5. договору поставки обов`язків з надіслання відповідачу через програмне забезпечення "M.E.Doc" розрахунків коригування за результатами повернення товару на підставі наведених вище накладних.
У розрізі вказаног судом враховано, що наявні в матеріалах цієї справи копії розрахунків коригування до певних податкових накладних, як і квитанції ДПС України про неприйняття таких розрахунків не слугують тією інформацією, яка може встановлювати об`єктивну істинність обставин виконання постачальником покладеного на нього договором постачання обов`язку з надіслання відповідачу через програмне забезпечення "M.E.Doc" розрахунків коригування щодо всього того товару, який повернуто на підставі наведених вище накладних.
Означені документи містять відомості про коригування обсягів певного товару без будь-якого зв`язку зі всіма товарними позиціями, вказаними у означених вище накладних, тобто відповідні розрахунки коригування не свідчать про безпосередній зв`язок між вказаними у них відомостями/інформацією та обставинами надіслання відповідачу через програмне забезпечення "M.E.Doc" розрахунків коригування за результатами повернення саме того товару, який зафіксовано накладними.
За таких обставин суд висновує, що позивач не спростував більш вірогідними доказами обставин порушення постачальником та первісним кредитором - ТОВ «ЛВК-МІЛК», умов договору поставки, як підстави для зупинення оплати за весь товар згідно з пунктом 7.2. вказаного правочину.
Суд наголошує, що договірні обов`язки постачальника, в силу специфіки укладеного між відповідачем та ТОВ «ЛВК-МІЛК» договору, не обмежено самим лише переданням товару у власність покупця, а тому, вказуючи на належне виконання постачальником власних договірних обов`язків, позивач вправі був згідно зі статтею 79 ГПК України надати більш вірогідні докази на спростування наданих відповідачем доказів.
Попри те вказаним правом позивач не скористався, зосередившись на достатності наданих зі свого боку документів, що суд оцінює критично, позаяк із введенням в дію вказаного вище стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї їх кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. 
Самі лише міркування позивача про те, що надані відповідачем документи не стосуються спірної поставки спростовуються специфікою правовідносин ПП «Хотей 2019» та попереднього кредитора як постачальника, що ґрунтуються на договірних положеннях про можливість покупця згідно з пунктом 7.2. договору зупинити оплату за весь товар без окремого попередження та/або повідомлення постачальника.
Суд звертає увагу, що з огляду на системний аналіз договору поставки вказане право покупця не вимагає встановлення вини/винних дій постачальника, як помилково вважає позивач, як і не обмежене таке право обсягами/вартістю та/або конкретними поставками/видатковими накладними, відтак його реалізація покупцем поширюється на грошові зобов`язання як попередніх періодів, так і поточного/спірного.
Вказане право цілком відповідає принципу свободи договору, не суперечить нормам цивільного законодавства та узгоджується із чинними на момент виникнення спірних правовідносин статтею 235 та частинами 1, 2 статті 236 Господарського кодексу України, якими передбачено, зокрема, що:
- за порушення господарських зобов`язань до суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов`язання, що використовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку;
- у господарських договорах сторони можуть передбачати використання таких видів оперативно-господарських санкцій: одностороння відмова від виконання свого зобов`язання управненою стороною, із звільненням її від відповідальності за це - у разі порушення зобов`язання другою стороною;
- перелік оперативно-господарських санкцій, встановлений у частині першій цієї статті, не є вичерпним. Сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативно-господарські санкції.
У розрізі вказаного, керуючись ч. 4 ст. 236 ГПК України, судом взято до уваги, що станом на час розгляду цієї справи та ухвалення відповідного рішення, Верхованим Судом не сформовано висновків про застосування норм права у правовідносинах, подібних до спірних у цій справі відносин постачальника та покупця, у тому числі і щодо погоджених в силу свободи договору положень про застосування оперативно-господарської санкції та можливості зупинити оплату товару.
Так, судом ураховано, що сформовані наразі позиції суду касаційної інстанції стосовно відносин постачальника та покупця під час виконання договору поставки стосуються, зокрема:
- звернення з позовом про відшкодування збитків, як належного способу захисту для покупця у разі порушення продавцем обов`язку зі складання та реєстрації податкової накладної (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №908/1568/18 (п.25) та від 01.03.2023 у справі №925/556/21);
- відсутності правових підстав для стягнення неустойки за порушення контрагентом зобов`язань з реєстрації податкової накладної у разі, якщо відповідні обов`язок та відповідальність передбачено сторонами у договорі (постанова Верховного Суду від 06.02.2026 у справі №904/2953/24).
Поряд з тим право покупця у спірних за цією справою відносних на зупинення оплати всього товару не є відповідальністю продавця та не врегульовано податковим законодавством, тоді як наявність у покупця інших належних способів захисту його прав у площині податкових правовідносин не нівелює прав покупця у відповідному договірному правовідношенні та можливості їх реалізувати, зокрема шляхом зупинення оплати за весь товар у разі порушення постачальником власних договірних обов`язків.
Суд відхиляє решту усіх викладених у відзиві доводів як необґрунтованих і таких, що не корелюють погодженим умовам договору поставки. Зокрема наведені відповідачем інші положення договору поставки не передбачають права покупця на зупинення оплати всього товару за договором та не впливають на обсяг його грошових зобов`язань перед постачальником.
Вказане не спростовує зроблених судом вище висновків про порушення постачальником умов договору поставки, як підстави для зупинення відповідачем оплати за весь товар згідно з пунктом 7.2. вказаного правочину.
Окрім того, у розрізі з`ясування змісту та обсягу грошових вимог, які заявило ТОВ «ДЕБЕТ» до відповідача внаслідок укладення договору про відступлення, суд зазначає таке.
Стверджуючи про часткову оплату саме того товару, який поставлено відповідачу за спірними видатковими накладними у вересні-жовтні 2022 року, позивач не надав жодних належних та достовірних доказів на підтвердження таких обставин проведення часткових оплат.
Надана ж позивачем довідка про стан дебіторської заборгованості на 01.09.2024, як додаток №1 до договору про відступлення права вимоги, таким доказом не є, позаяк не відповідає вимогам до первинних розрахункових документів та не містить відомостей про відповідні грошові надходження від відповідача та їхнє платіжне призначення.
Суд звертає увагу на те, що в означеному додатку №1 у колонці «сумнівна заборгованість» відповідної графи ПП «Хотей 2019» вказано лише суму - 15 160,07 грн, попри те, ані вказаний додаток, ані договір про відступлення права вимоги не містять достовірних відомостей про те, за якими конкретними видатковими накладним сформувалась відповідна сума боргу у відповідача перед первісним кредитором.
Зокрема зміст договору про відступлення права вимоги не містить положень про те, що 15 160,07 грн боргу, право на стягнення яких відчужено на торгах, утворились внаслідок неплати ПП «Хотей 2019» спірних видаткових накладних (вересень-жовтень 2022 року) на підставі договору поставки.
До того ж суд звертає увагу, що відповідно до пунктів 1, 4 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 "Дебіторська заборгованість", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08.10.99 №237, це Національне положення (стандарт) визначає методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про дебіторську заборгованість та її розкриття у фінансовій звітності.
Терміни, що використовуються у Національних положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку, мають таке значення, зокрема, сумнівний борг - поточна дебіторська заборгованість, щодо якої існує невпевненість її погашення боржником.
У розрізі вказаного вище, а також аргументів представниці позивача про недоцільність подання до суду доказів на підтвердження як обсягу усіх господарських операцій, так і проведених відповідачем часткових оплат суд звертає увагу на те, що:
- позивач не заперечив обставин існування між відповідачем та попереднім кредитором господарських операцій з поставки товару та його часткового повернення в попередній період, зокрема вкінці 2021 року та на початку 2022 року;
- позивач, як ініціююча позов особа не надав суду жодних доказів на підтвердження обставин проведення між постачальником та покупцем взаєморозрахунків загалом за весь час - як у вказаний вище, так і в спірний періоди, що з більшою вірогідністю та достовірністю свідчило б про відсутність між відповідачем та первісним кредитором спору у вказаному питанні;
- достовірність - властивість інформації бути правильно сприйнятою, ймовірність відсутності помилок, безсумнівна вірність наведених відомостей, які сприймає людина; відомості можуть бути достовірними або недостовірними для того, хто їх сприймає, а не взагалі;
- новий кредитор у цесії отримує не просто право стягнути якусь певну суму, він отримує право вимоги у певному правовідношенні, і вказане не звільняє такого нового кредитора від обов`язків доведення усіх істотних обставин цього правовідношення, які б підтверджували право вимоги грошового зобов`язання.
З урахуванням встановлених вище обставин, у тому числі і стосовно права покупця на зупинення оплати за весь товару, суд висновує, що самі по собі надані позивачем спірні видаткові накладні, як і оформлені до частини цих накладних ТТН, ані окремо, ані у сукупності з договором про відступлення права вимоги не свідчать про наявність у відповідача невиконаного ним грошового обов`язку на суму 15 160,07 грн саме на підставі означених накладних.
Висновуючи вказане, судом враховано сформовану послідовну правову позицію суду касаційної інстанції стосовно того, що з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених у статті 86 ГПК України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.
Щодо посилання позивача на загальні положення про купівлю-продаж та, зокрема, статтю 692 ЦК України слід зазначити таке.
Приписами статей 655, 692 Цивільного кодексу України унормовано, зокрема, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Водочас наведений раніше зміст ч. 2 ст. 712 ЦК України вказує, що загальні положення про купівлю-продаж застосовують до постачання у разі, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Звідси, оскільки інші правила встановлено договором поставки та випливають із характеру відносин сторін, суд визнає неспроможними доводи позивача про те, що стаття 692 ЦК України надає йому право на стягнення вартості переданого за спірними видатковоми накладними товару з моменту його отримання відповідачем, позаяк у спірних за цією справою правовідносинах, з огляду на їх специфіку, означена стаття не є спеціальною та кваліфікуючою.
До того ж самі по собі норми статей 655 та 712 ЦК України передбачають загальне правило про оплатну природу переданого покупцю товару, попри те не свідчать про виникнення у покупця безумовного грошового обов`язку безвідносного до погоджених сторонами договірних положень та поведінки, що формує відповідне спірне правовідношення.
Отже, усе вказане вище формує у суду розумний сумнів стосовно стверджуваних позивачем обставин як про наявність у ТОВ «ЛВК-МІЛК» (постачальника та первісного кредитора) права вимагати від ПП «Хотей 2019» сплатити 15 160,07 грн за товар, поставлений саме за спірними видатковими накладними (вересень-жовтень 2022 року), так і про те, що таке право перейшло до ТОВ «ДЕБЕТ» як нового кредитора за договором про відступлення.
У розрізі зроблених вище висновків судом ураховано, що:
- розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення;
- принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи;
- предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення;
- суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини;
- вимогами процесуального закону визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору тих обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору.
За таких обставин, ураховуючи доказову необґрунтованість обсягу прав ТОВ «ЛВК-МІЛК» як постачальника та первісного кредитора, у тому числі і станом на момент укладення договору про відступлення, суд дійшов висновку, що таке недійсне право за відповідним правочином до ТОВ «ДЕБЕТ» як нового кредитора не перейшло, а тому відповідні вимоги останнього до ПП «Хотей 2019» про сплату 15 160,07 грн боргу за товар, поставлений за спірними видатковими накладними (вересень-жовтень 2022 року), є безпідставними.
Суд звертає увагу, що:
- законодавець не пов`язує питання дійсності/недійсності правочину про заміну кредитора із дійсністю вимоги, яка передається новому кредитору;
- недійсність вимоги не зумовлює недійсність відповідного договору, за яким була передана така вимога, а має наслідком відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором, врегульовану положеннями ЦК України;
- законодавство не встановлює, що невиконання обов`язку з передачі документів від первісного кредитора до нового має наслідком недійсність договору про відступлення права вимоги.
Водночас сама по собі дійсність договору уступки не є безумовним свідченням дійсності і самої вимоги, а висновки суду у цьому рішенні ґрунтуються саме на відсутності доказів дійсного та доказово підтвердженого грошового зобов`язання відповідача, яке позивач вимагав як новий кредитор та, проявивши розумну обачність, мав би перевірити наявність у первісного кредитора дійсного, доказово підтвердженого обсягу майнових прав, які були відступлені.
Стосовно ж заявлених ТОВ «ДЕБЕТ» до стягнення з ПП «Хотей 2019» 15 630,10 грн пені, 1322,04 грн 3% річних, 4022,41 грн інфляційних, нарахованих на 15 160,07 грн основного боргу, слід зазнчити таке.
Приписами частин першої та третьої статті 549 та статті 625 ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Ураховуючи зміст вказаних вище норм права, суд висновує, що для застосування до відповідача відповідальності у вигляді сплати пені та інфляційних втрат і 3% річних необхідним є встановлення першочергово обставин порушення боржником зобов`язання, у цьому спорі - порушення відповідачем грошового зобов`язання по сплаті 15 160,07 грн боргу за товар, поставлений за спірними видатковими накладними (вересень-жовтень 2022 року).
З огляду на зроблені вище висновки про відсутність обставин переходу до позивача дійсного права грошової вимоги про сплату відповідачем 15 160,07 грн боргу за товар, поставлений за спірними видатковими накладними (вересень-жовтень 2022 року), суд висновує необґрунтованість та безпідставність здійсненого позивачем нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на означену суму боргу.
З огляду зазначеного судом враховано, що зміст договору про відступлення права вимоги та додаток №1 до нього не містять положень про те, що позивачу було відступлено окремо право вимоги зі сплати відповідачем 15 630,10 грн пені, 1322,04 грн 3% річних, 4022,41 грн інфляційних.
Судом звертає увагу на те, що відступлення права вимоги саме по собі нового права та зобов`язання не породжує і лише врегульовує зміну сторони у вже існуючому правовідношенні, яке має бути дісним та таким, що ґрунтується на первинних підставах його виникнення.
З огляду на встановлену необґрунтованість та безпідставність здійсненого позивачем нарахування сум пені, 3% річних та інфляційних втрат судом не оцінюються доводи та заперечення відповідача в частині таких нарахувань, як і не вирішується питання про зменшення суми неустойки.
Ураховуючи зроблені вище висновки, суд ухвалює відмовити у задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБЕТ» (ідентифікаційний код 45320950) до Приватного підприємства «ХОТЕЙ 2019» (ідентифікаційний код 43233918) про стягнення 36 134,62 гривень з яких: 15 160,07 грн основного боргу; 15 630,10 грн пені; 1 322,04 грн 3% річних; 4 022,41 грн інфляційних, відмовити повністю.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних, у тому числі і в частині 3% річних суд не вирішував передбачене ч. 10 ст. 238 ГПК України питання про можливість зазначення в рішенні про нарахування відповідних відсотків до моменту виконання рішення.
Відповідно до приписів статті 129 ГПК України судові витрати позивача у даній справі покладаються судом на позивача з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБЕТ» (03124, м. Київ, бул. Гавела Вацлава, буд. 4, ідентифікаційний код 45320950) до Приватного підприємства «ХОТЕЙ 2019» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Київська, буд. 316, ідентифікаційний код 43233918) про стягнення 36 134,62 гривень відмовити повністю.
2. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене у апеляційному порядку - до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 14.09.2026.

Суддя В.А. Ярема