ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.08.2026 Справа № 914/1944/26 
Господарський суд Львівської області у складі судді Запотічняк О.Д.
за участю секретаря судового засідання Мархоцької В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАО 20», м.Львів
про: стягнення 23 758, 97 грн

за участю представників сторін:
від позивача: Юрін. А.В;
від відповідача: не з`явився.

Хід розгляду справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАО 20» про стягнення 23 758, 97 грн.
Ухвалою від 29.06.2026 суд залишив позовну заяву без розгляду і надав позивачу 5-ти денний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків.
30.06.2026 через «Електронний суд» надійшла заява представника позивача про усунення недоліків. ( Вх. № 18499/26 )
01.07.2026 суд ухвалою відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 12.08.2026
В судове засідання 12.08.2026 з`явився представник позивача, підтримав позовні вимоги і просив суд задоволити позов в повному обсязі. Представник відповідача явки не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату і час розгляду справи.
Беручи до уваги предмет та підстави позову у даній справі, закінчення процесуальних строків, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Правова позиція позивача.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов`язку з оплати поставленого природного газу за період з 01.12.2025 по 31.12.2025 року на підставі Типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» ( далі Договір), який є договором приєднання. 
Позивачем здійснено поставку природного газу в період з 1 грудні 2025 по 31 грудня 2025 року в обсязі 0,75785 тис м.3 на загальну суму 21 406, 49, грн із ПДВ.
ТОВ «ГАО 20» не здійснило жодних оплат на рахунок Позивача за поставлений природний газ, що підтверджується долученим до матеріалів справи листом Акціонерного товариства «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» (код ЄДРПОУ 00032129) за вх №. №77/4 09/63551/2026 від 05 травня 2026 року.
Крім того, позивачем зазначено в позовній заяві також про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені за невиконання умов Договору щодо несвоєчасної оплати поставленого природного газу, а саме 153,07 грн ( 3% річних), 668,70 грн ( інфляційних втрат) та 1 530,71 грн ( пені). 
З урахуванням наведеного позивач просить стягнути 23 758, 97 грн суми заборгованості за поставлений природний газ.

Правова позиція відповідача.
Відповідач відзиву не надсилав та в судовому засіданні не з’явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Поштова кореспонденція була направлена відповідачу на адресу реєстрації, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до відомостей з трекінгу поштового відправлення, поштовий конверт повернувся до суду за закінченням встановленого терміну зберігання. 
Пунктами 4, 5 частини 6 статті 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Оскільки відповідач був належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, однак не скористався своїм правом, та не з?явився в судове засідання, суд розглядає справу за наявними доказами у справі.
Фактичні обставини справи
Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України » на підставі Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 04 липня 2017 року №880 видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території України. 
За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року №917-р «Про визначення товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», позивача визначено постачальником «останньої надії» строком на три роки, як переможця конкурсу.
Після чого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 вересня 2023 року № 793-р «Про визначення товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» постачальником «останньої надії» визначено Позивача постачальником «останньої надії» на період воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення без проведення конкурсу.
Позивачем з 02.11.2025 року розпочато постачання природного газу для забезпечення потреб Відповідача. Це підтверджується листом № 119/4.1.3-82956-2025 від 03.11.2025 року.
Постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» ( далі Договір) , затвердженому постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501, який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів ( п.1 розділу VI Правил постачання природного газу, затвердженні Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2496 ).
24.12.2019р. Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, прийнято постанову №3011 «Про видачу ліцензії з транспортування природного газу ТзОВ «Оператор ГТС України», на право провадження господарської діяльності з транспортування природного газу ТзОВ «Оператор Газотранспортної системи України».
Позивач зазначає про те, що у Відповідача відсутні точки у Реєстрі споживачів іншого постачальника на інформаційні платформі Оператора ГТС, тому ТОВ «ГАО 20» було автоматично зареєстровано в Реєстрі постачальників «останньої надії». 
Факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника «останньої надії» підтверджується, зокрема:
-інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі постачальників «останньої надії» форма №Ф10-0000000000 від 03.11.2025 з ЕІС-кодами: 56XM22C26251461N; 56XM22C26251465F; 56XM22C262514689; 56XM22C262514697; 56XM22C26251471K;
-повідомленням про споживачів у зоні ліцензійної діяльності оператора ГРМ, які були у попередній газовій добі зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» від 02.11.2025;
-листом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ» та Додатками №1,2,3,4,5.
Позивачем було сформовано та направлено на адресу Відповідача акт приймання-передачі природного газу №24646 від 31 грудня 2025, а також акт рахунок на оплату ( природного газу) №2313 від 9 січня 2026 року за період з 1 грудня 2025 по 31 грудня 2025 року, відповідно до яких Відповідачу було передано природний газ в обсязі 0,75785 тис. м.3 на загальну суму 21 406,49 грн.
Відповідачем не здійснено жодних оплат на рахунок ТОВ «Газорозподільної компанії «Нафтогаз України».
У лютому 2026 року Позивачем було направлено на адресу Відповідача вимогу №119/2.4.2-9397-2026 від 09.02.2026 про сплату останнім заборгованості за поставлений у грудні 2025 року природний газ на суму 21 406,49 грн., але вона була залишена без розгляду та подальшої відповіді.
Відповідач не оплатив вартість отриманого природного газу, внаслідок чого утворилась заборгованість у зазначеному розмірі, тому позивач звернувся до суду з матеріально правовою вимогою про стягнення заборгованості за постачання природного газу в розмірі 21 406,49 грн- основного боргу, 153,07 грн- 3% річних, 668,70 грн -інфляційних втрат та 1 530,71 грн-пені.

Оцінка суду 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Судом встановлено, що з 2 листопада 2025 року ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» здійснює постачання теплової енергії в статусі «останньої надії» ТОВ «ГАО 20», це підтверджується Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 04 липня 2017 року №880, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року №917-р «Про визначення товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 вересня 2023 року № 793-р «Про визначення товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», а також листом, який був надісланий на адресу ТОВ «ГАО 20» від 03.11.2025 року № 119/4.1.3-82956-2025.
Відповідно до п. 26 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» ( далі Закон №329- VIII), постачальник «останньої надії» - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.
Постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженому постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501, який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів ( п.1 розділу VI Правил постачання природного газу, затвердженні Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2496 ).
Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених пунктом 3 розділу VI, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 ЦК України, шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.
Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання.
Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.
Відповідно до п.2.1 Договору постачальник (позивач) зобов`язується постачати природний газ Споживачу (відповідачу) в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором.
Згідно з п.3.1 Договору, постачання природного газу споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи.
Пунктом 3.3 передбачено, що період безперервного постачання природного газу постачальником не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу споживачу постачальником, крім випадків дострокового розірвання договору.
Відповідно до п.4.2 об`єм (обсяг) постачання природного газу Споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.
Оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників) ( п.9 ч. 1 ст.1 Закон № 329- VIII ).
Судом встановлено наступне. 24.12.2019 НКРЕКП постановою № 3011 видано ТОВ «Оператор ГТС України» ліцензію на провадження господарської діяльності з транспортування природного газу.
Правове регулювання технічних, організаційних, економічних та правових засад функціонування газотранспортної системи України здійснюється Кодексом Газотранспортної системи ( далі Кодекс ГТС ).
Оператор газотранспортної системи виконує функції адміністратора інформаційної платформи (п. 5 гл. 3 розділу IV Кодексу ГТС).
Відповідно до положень п.5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС, інформаційна платформа - електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог цього Кодексу.
Підключення ТОВ «ГАО 20» до постачальника «останньої надії» було здійснено автоматично, шляхом приєднання до публічного договору, у зв`язку з відсутністю точок у Реєстрі споживачів іншого постачальника на інформаційній платформі Оператора ГТС.
Факт включення Відповідача до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» підтверджується відповідними реєстраційними даними, повідомленням від 02.11.2025 та листом ТОВ «Оператор ГТС України» з додатками № 1– 5.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що між ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» та ТОВ «ГАО 20» виникли договірні правовідносини з постачання природного газу на умовах Типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії».
Відповідно до п.4.3 Розділу IV Договору Постачальник зобов`язаний надати Споживачу рахунок на оплату природного газу за цим Договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між Постачальником і Споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо Сторонами це окремо обумовлено). 
А споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий Постачальником відповідно до пункту 4.3 цього Договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.
На виконання умов Договору ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» сформовано та направлено на адресу ТОВ «ГАО 20» акт приймання-передачі природного газу № 24646 від 31 грудня 2025 року, а також акт-рахунок на оплату природного газу № 2313 від 9 січня 2026 року.
Судом встановлено, що зазначені первинні документи підтверджують факт постачання Позивачем Відповідачу природного газу у період з 1 грудня 2025 року по 31 грудня 2025 року в обсязі 0,75785 тис. мі на загальну суму 21 406,49 грн.
Таким чином, відповідно до умов Договору у Відповідача виник обов`язок оплатити вартість фактично поставленого природного газу в сумі 21 406,49 грн. 
З урахуванням встановленого Договором порядку розрахунків останнім днем виконання зазначеного грошового зобов`язання без прострочення є 2 лютого 2026 року.
Однак, у визначений Договором строк Відповідач свого обов`язку щодо оплати поставленого природного газу належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість перед Позивачем у розмірі 21 406,49 грн.
Отже, суд доходить висновку, що вимога Позивача про стягнення з Відповідача заборгованості за поставлений природний газ у період з 1 грудня 2025 року по 31 грудня 2025 року у розмірі 21 406,49 грн є обґрунтованою та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.
Крім того, у позовній заяві позивач просить суд стягнути також з відповідача 153,07 грн- 3 % річних та 668,79 грн- інфляційних втрат.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Така правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 05.07.2019р. у справі №905/600/18.
ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» скористалася таким правом і надала детальний розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат. Суд виснує, що такі розрахунки є вірними та підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.
Щодо вимоги про стягнення пені.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч1,3 ст.549 ЦК України).
Відповідно до п.4.5 Договору, у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
Позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 1 530,71 грн пені, яка є вірно обчислена та підлягає до стягнення з відповідача в повному розмірі. 
У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд встановив, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі у розмірі 21 406,49 грн основного боргу, 153,07 грн - 3% річних, 668,70 грн - інфляційних втрат та 1530,71 – пені, що в загальному складає 23 758,97 грн.
Судові витрати.
Згідно п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відтак, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у розмірі 2 662, 40 грн.
Керуючись ст. ст. 2, 13, 74, 73, 76-78, 86, 129, 236-241 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ

1. Позовні вимоги задоволити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАО 20» (79044, м. Львів,
вул. Княгині Ольги, буд. 5В; код ЄДРПОУ 43478203) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1; код ЄДРПОУ 40121452; поточний рахунок: НОМЕР_1 в Публічному акціонерному товаристві акціонерному банку «УКРГАЗБАНК», код ЄДРПОУ 23697280, МФО 320478) 23 758,97 (двадцять три тисячі сімсот п`ятдесят вісім гривень 97 копійок) грн. та 2 662,40 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.
Повний текст рішення складено та підписано 17.08.2026.

Суддя Запотічняк О.Д.